2 Karl F. Lindman. (LVIII 



absoluta precisionsmätningar som för komparering av från 

 varandra mera avlägsna spektrallinjer. Beträffande de 

 R o w 1 a n d'ska talen, bör ännu anmärkas, att dessa hän- 

 föra sig till de mörka linjerna i solspektret, vilka långt ifrån 

 alltid fullständigt överensstämma med de i spektroskopien 

 vanligen använda artificiella ljuskällornas (ljusbåge eller 

 gniststräcka) motsvarande emissionslinjer i). 



Vid Internationella solkommissionens (l'Unioh Internatio- 

 nale pour les recherches solaires) möte i Meudon (Paris) år 

 1907 fastställdes det av B e n o i t, F a b r y och P e r o t 

 vid en upprepning av M i c h e 1 s o n s interferensförsök för 

 den röda kadmiumlinjens våglängd funna värdet 6438.4696 Å 

 (gällande för torr luft av temperaturen + 15° C och trycket 

 760 mm Hg) såsom primär étalong för mätning av ljusvåg- 

 längder. Den härigenom en gång för alla definierade enhe- 

 ten i4 (=1 ångström) motsvarar längden 10~^° m med en 

 noggrannhet av ungefär en tiomilliondedel. Såsom sekun- 

 dära étalonger bör man enligt ett av samma kommission redan 

 tidigare (i Oxford år 1905) fattat beslut använda sådana" 

 av vakuumljusbågar (av 6 a 8 amperes strömstyrka) emitte- 

 rade linjer, vilkas genom interferensförsök bestämda våg- 

 längder följa på varandra med en intervall av högst 50 Å. 

 Ganska många av olika metaller emitterade skarpt definie- 

 rade linjers våglängder hava även redan blivit på antytt 

 sätt ånyo bestämda ^), ehuru det, som B u i s s o n och 

 F a b r y ^) framhållit, är önskvärt, att dessa värden ytterli- 

 gare kontrolleras genom nya och av varandra oberoende 



') Utom av solens och jordens rörelser (den av dessa alstrade Dopp- 

 ler- eifekten) kunna de fraunhoferska linjernas våglängder, har man an- 

 märkt, påverkas även av särskilda icke konstanta fenomen hos- solen. De 

 av artificiella ljuskällor emitterade linjernas våglängder bero å andra sidan 

 i någon mån av försöksanordningen, i det att t, ex. en ökning av gastryc- 

 ket i ett urladdningsrör i allmänhet medför en, om ock ringa, ökning av 

 våglängden, som kan vara olika även för enskilda av ett och samma ele- 

 ment emitterade linjer (se W. J. H u m p h r e y s, Bericht uber die Verschie- 

 bung von Spektrallinien durch Druck, Jahrb. d. Radioaktivität u. Elektro- 

 nik, V, p. 324; 1908). 



*) Se Recueil de constantes physiques, p. 434; 1913. 



^) Ch. Fabry och H. Buisson, Journal de physique, p. 171; 1908. 



