6 Karl F. Lindman. (LVIII 



värdet 6562.8 Å. Några av de observationsdata, på vilka 

 Reimeiides stött siii bestämning av Äq : Ij^^, anföras 

 icke av denne, varemot av P u 1 f r i c hs uppgifter framgår, 

 att det av honom funna medelvärdet loiXna =0.83207 är 

 osäkert på c:a 3 enheter av den sista decimalen, motsvarande 

 ett möjligt fel av c:a 0.3 Å hos värdet på Ijj^. En ungefär 

 lika stor onoggrannhet vidlåder värdet Ij^ = 4861.81 Å, 



r 



vilket är c:a 0.5 Å större än det förut anförda genom gitter- 

 försök funna motsvarande värdet. Av de tidigare (på diff- 

 raktionsförsök grundade) våglängdsbestämningar, från vilka 

 P u 1 f r i c h utgick vid sina försök, hade erhållits värdena 

 ^oAffa = 0.83206 och IJl^ =1.12300, motsvarande (för 



?.o= 5460.74 Å) ?.^j„ = 6562.93 Å resp. /.^.^ 4862.64 Å. 



r 



Medan den största differensen mellan de här anförda vär- 

 dena på Ijj^ icke uppgår till fullt 0.3 Å, är det sistnämnda 

 värdet på Ijj icke mindre än c:a 1.3 Å större än det på 



sid. 4 angivna värdet på samma kvantitet. Dessa avvikel- 

 ser hos värdena på Ijjo äro så pass stora, att de icke, åtmin- 

 stone enbart, kunna härröra av olikheter hos de använda 

 ljuskällorna, varför de hufvudsakligen torde kunna till- 

 skrivas mätningarnas onoggrannhet, i det att H^:s inten- 

 sitetsmaximum icke kunnat bestämmas till sitt läge lika 

 noggrant som //«:s betydligt skarpare markerade maximum, 

 varjämte även tillfälligheter vid försöksanordningarna kunna 

 hava medverkat ^). Det synes sålunda i varje fall önskvärt 

 att med användning av en väl definierad ljuskälla fastställa 

 de ifrågavarande spektrallinj ernås våglängder med en större 

 noggrannhet än den, som tillkommer de hittills utförda 

 mätningarna. 



Att mina ovannämnda försök tillåtit att bestämma de 

 gula if (/-linjernas våglängder med en mycket större nog- 



1) Enligt H. Hermann (Ann. d. Phys. 16, p. 691; 1905) kan sålunda 

 bl. a. gitteraberrationen alstra en olikformig förskjutning av spektrallinjer- 

 nas intensitetsmaxima. Tillfälligheternas infl3'tande på spektrallinjerna 

 framhålles även uttr3ckligt av H. Kaj' ser (Handb. d. Spectroscopie, II, 

 p. 326; 1902). 



