RER NA 
Om fenomenets orsak finnas många smärre uppsatser, hvilka 
i förbigaende behandla densamma: CLAUSII afhandlingar i Crelles 
Journal, B. 34 och 36; BRÜCKE, ”Ueber die Farben, welche trübe 
Medien... zeigen, Pogg. Ann. B. 88, s: 363”; Govı i Comptes 
Rendus för 1860 o. s. v. 
S. 2. Orsaken till atmosferens polarisation. 
Enligt CLausıus skola vattenblasorna i luften, hvilkas till- 
varo dock ännu förefaller mig hypothetisk, vara' orsak till feno- 
menet. Detta kan dock svårligen pa experimentel väg verifieras, 
åtminstone ej med någon polarimeter, utan härtill skulle en full- 
ständig fotometer erfordras, hvilken är ännu svårare att erhålla. 
BRÜCKE tror, att fina stoftpartiklar kunna medföra samma ver- 
kan. Denna förmodan delas af Govi, som visat, att de dam- 
partiklar, hvilka synas upplysta, när solljuset intränger genom en 
springa i ett mörkt rum, visa tydlig polarisation, så snart obser- 
vationerna ske i sned rigtning mot ljusspringans axel. Allt detta 
visar påtagligen att fenomenets orsak ännu icke är med säkerhet 
utrönt, och jag anser, att dessa tvenne hypotheser jemte möjligen 
ännu flera kunna vara lika goda, så länge man icke känner till- 
räckligt många detaljer hos fenomenet, för att kunna utesluta 
de hypotheser, som strida emot någon sadan; — detta allt under 
förutsättning af, att man i hufvudsaken icke har flere obser- 
vationer, än dem jag känner och ofvan citerat. 
För att nu visa, att äfven andra hypotheser om orsaken till 
atmosferens polarisation kunna göras, vill jag blott anföra den, 
som förefaller mig naturligast, och hvilken måste hafva varit den 
första, ehuru sedermera af något mig obekant skäl öfvergifven, 
den nemligen att ljuset vid sin gang genom atmosferen sjelf så- 
som gas betraktad (således oberoende af vattenblasor och upp- 
slammade fasta partiklar) undergar en inre reflexion eller diffu- 
sion, hvilken är åtföljd af polarisations-fenomener. Detta är icke 
svårare att förstå, än att gaserna kunna bryta ljuset. Att detta 
varit den första hypothesen, förefaller mig ligga i sakens natur, 
och för att frångå densamma, måste man ega tillräckligt starka 
