2:0) utestängandet af allt fremmande ljus. Det sednare tror jag 
mig dock temligen väl hafva åstadkommit genom att instänga 
glassatsen i skåpet, vidare genom att åpplicera inuti svärtade rör 
framför tuben samt insticka hufvudet i en ”eapuchon”. Allt detta. 
bidrager mer än man kunde vänta att öka känsligheten. Svå- 
rare var att öfvervinna glasens- fel, hvilket strängt taget är 
omöjligt. Innan glasen insättas i sina ramar, lagar jag så, att 
de många bilder man ser, när man genom den betraktar ett 
brinnande ljus, falla på hvarandra så mycket som möjlig. Eger 
detta i det närmaste rum, så måste en upplyst yta, betraktad 
genom dem, i det närmaste sända samma ljusqvantitet eller lika 
beskaffadt ljus genom alla punkterna af glaset eller åtminstone 
genom de närmast till centrum belägna. Pä detta sätt stödjas 
de med pappersremsor och små trädstickor i ramarne. Detta 
är för mitt ändamål tillräckligt, ty jag tror, att de andra felen 
upphäfvas genom sjelfva observationsmethoden. Att utestänga 
alla de andra bilderna utom en genom att göra glasen prisma- 
tiska, såsom FOUCAULT gjort det, är förenadt med otroligt ar- 
bete och ofantliga kostnader, samt dessutom totalt opraktiskt för 
ett instrument, som skall tjena till mer än en undersökning. Det 
finnes dock en bild af betydlig styrka, hvilken skulle kunna 
gifva anledning till osäkerhet i observationerna, om den finge 
komma med i synfältet; den är lätt igenkänlig derpa, att den 
vid glasets vridning rör sig med stor hastighet, det är således 
en reflexionsbild, som följer normalen. Denna undvikes derigenom, 
att man utgallrar alla de observationer, hvilka gifva en för liten 
utslagsvinkel hos glassatsen, och detta är lätt, då man har att 
förfoga öfver ramar med färre glas. Men utslagsvinkeln bör ej 
heller göras för stor, ty då har man att befara reflekteradt ljus 
mot tubens väggar. Bäst vore, om alla observationerna inskränkte 
sig inom 30° och 60°, och att man vid större eller mindre grad 
af polarisation ombytte glasens antal. 
Graderingens noggranhet.. Enligt det ofvanstående är lätt 
att inse, att beräkning af polarisationsförhållandet skulle gifva 
ett högst osäkert resultat, och att således en experimentel gra- 
