u NA 
Torfmossornas byggnad, utbredning och systematiska 
uppställning. — Af S. O. LINDBERG. 
[Meddeladt den 11 December 1861]. 
I de varmare trakterna af jordklotet bestämmes ett lands 
fysiognomi uteslutande af fanerogamer och högre kryptogamer (orm- 
bunkar), således af kärlväxter (plante vasculares). Åfven i de 
kallare aterfinna vi samma förhållande, dock i viss mån förän- 
dradt, i det att till traktens allmänna utseende mångenstädes äf- 
ven växter af lägre utbildning (pl. cellulares) bidraga. Det är 
visserligen barrträden (Coniferce) som här gifva landet dess egen- 
domliga prägel, men på många ställen, hvarest marken af en eller 
annan orsak icke är i stand att nära växter af högre organisa- 
tion, intages deras plats, ofta på stora sträckor, af lafvar, såsom 
arter af Cladonia, företrädesvis Cl. rangiferina, och Stereocaulon, 
blandade med mera spridda stand af Cetraria islandica. Sådan 
är växtligheten pa landets torrare ställen. På de fuktiga der- 
emot höljes marken af plantor, bildande de för menniskan så vig- 
tiga torfmossarne '). Till en ringa del utgöras dessa plantor af 
smärre mono- och dikotyledoner, men hufvudsakligast af mossor, 
tillhörande olika genera, sasom Sphagnum, Hypnum, Polytrichum 
m. fl. Det förstnämnda slägtet omfattar dock de egentliga torf- 
bildarne, i jemförelse med hvilket de öfriga äro af ringa bety- 
denhet i naturens stora hushallning. 
Torfmossarnes utbredning. 
Torfmossar förekomma öfverallt i vart land; hvarje landskap 
eger en mängd deraf. Härifrån måste vi dock undantaga Got- 
land och Öland, hvilkas kalkblandade jordmån synes vara allt 
utom gynsam för deras uppkomst. Detta förhållande beror san- 
nolikt dels derpa att den sedimentära bergart (kalk), af hvilken 
dessa öar bestar, uppsuger den för torfmossarnes fortkomst be- 
höfliga fuktigheten, dels derpa att vattnet håller upplösta åtskilliga 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 1 a 2: 7 
