— 117 — 
plantor uppstå. På detta sätt utvecklas sporen, då den faller på 
fuktig jord, helst multnad torf.. Stadnar den deremot i vatten, 
skapas icke någon sådan groddskifva, utan endast fina, conferva- 
lika trådar, på hvilka runda eller klubbformiga cellmassor utväxa, 
men som likväl äro urständsatta att kunna vidare utbildas. Se- 
dan groddskifvan vissnat, skjuter den unga plantan i nedre blad- 
vecken ut fina trådar, hvilka tjena henne till fäste, men icke för 
tillförsel af näring. Torfmossan saknar således rottågor, hvilka 
äfven äro öfverflödiga, då hon inom kort, hufvudsakligen genom 
sina tätt sittande och nedhängande grenar, får förmåga att sjelf 
ur det fuktiga mediet upphemta sina behof. 
Stammen är sammansatt af trenne ') olika lager; ett yttre, 
som består af tunna parenchymatiska celler, oftast försedda med 
hal och stundom äfven med ringtradar; ett innanför liggande, från 
föregaende skarpt afgränsadt, cylinderformigt af något långsträck- 
ta, harda och genomborrade celler med temligen tjocka sekundära 
aflagringar, samt slutligen ett i midten af tunna prosenchymatiska 
por-celler. Den är försedd med talrika smågrenar, hvilka utgå, 
icke ur bladvinklarne, utan på sidan om dem från en och samma 
punkt af stammen knippevis till- ett antal af 2—6. "Trenne äro 
vanligen horizontala, de återstående längre och smalare, pisksnärt- 
formiga, nedhängande och tätt tryckta intill stammen. Det är 
företrädesvis dessa sednare växten har att tacka för sin starka 
hårrörskraft ”), så att vi i hela växtriket förgäfves spåra något 
dermed jemförligt. I toppen af stammen bilda många unga sma- 
grenar ett tätt hufvud (capitulum eller coma). Till sin byggnad 
likna smågrenarne stammen, utom deruti att de äro mjukare och 
att korklagrets celler, då de äro genomborrade, icke sällan i sin 
öfversta del, hvarest hålen alltid sitta, äro utdragna till en mer 
eller mindre krökt hals, hvarigenom de erhålla fullkomlig retort- 
form (särdeles vacker och tydlig hos Sph. tenellum!). 
Noga böra vi skilja mellan trenne olika slag af blad, nem- 
ligen stjelk-, gren- och fruktgrenblad. De stämma alla öfverens 
deruti att de äro sammansatta af tvenne ytterst olika slag af 
celler. Det ena, som tjenar till bladets näring och tillväxt, be- 
