— 122 — 
förliga med hvar sin af fanerogamernas trenne hufvudafdelningar, 
Dieotyledonee, Gymnosperme® och Monocotyledonew. 
Torfmossornas system. 
Redan THEOPHRASTUS ERESIUS, ARISTOTELIS rygtbare lär- 
junge, har uti sin Historia plantarum (nsgl Yvrov iotoglev) 
Lugd. Batav. 1613 begagnat ordet Iyeyvog (Spazog eller 
Sgyexehog), dermed betecknande dels Salvia-arter (VI, 1, 4 
och II, 5), dels trädlafvar med buskartad bål, såsom Usnee m. 
fl. (II, vum, 6). Ordets härledning är fullkomligt okänd. Skulle 
man likväl icke kunna såsom rot antaga opåTTW, som betyder 
döda, d. v. s. att nyssnämnde lafvar (enligt folktron) skulle men- 
ligt inverka på trädens lifskraft? Denna tydning synes sannolik 
nog, ty vi veta alla, att bland våra landtmän, trädgårdsodlare 
m. fl. ännu i dag allmänt är gängse den fördomen, att lafvegeta- 
tion skadar träden, af hvilken orsak de på regelbundna tider 
göra sig det i detta hänseende onödiga besväret att afskala yttre 
delen af barken på fruktträd m. m. Och hvarföre skulle icke 
det mindre upplysta grekiska folket kunnat hafva samma äsigt? 
Men huru denna härledning skall kunna tillämpas på Salvie är 
oss omöjligt att utreda, då de gamle icke tillade dem giftiga, 
utan, liksom vi ännu i dag, toniska egenskaper. Efter THEO- 
PHRASTUS följande författare, såsom DIOSCORIDES och PLINIUS 
Secundus, hafva antagit hans benämningar. Den sednare kallar 
uti sin Historia naturalis (ed. SILLIG, Hamb. et Gothe 1851— 
58) Usnea m. fl. (XII, 108) Sphagnos (Bryon) och Salvice (XXIII, 
27) Bryon (Sphagnos eller Sphacos). Ingen af dem kände ett 
namn Sipdyvo» eller Sphagnum, lika litet som det står att 
finna i någon ordbok. Torfmossorna borde således rätteligen heta 
Sphagni och icke Sphagna! 
Den förste, med säkerhet känd att hafva beskrifvit och af- 
bildat, hvarpå vi måste lägga största vigten, en torfmossa, är 
holländaren M. DE L'ÖBEL, vanligen LoBELIUS kallad, som uti 
Icones stirpium seu plantarum (Antv. 1591) II, p. 242, fig. 279 
lemnat en tydlig figur af Sph. acutifolium var. condensum, af 
