1). 
2). 
3). 
— 144 — 
Habit. In uliginosis, turfosis silvarum et ericetis humidis vul- 
gatissima stirps. Plagas meridionales pra ceteris amat. Fru- 
ctus ibi raros, in septemtrionalibus nullos profert. Im subsil- 
vatica regione Lapponizse pitensis compactam et pareissimam 
vidi. — ”In toto orbe terrarum” scripsit (Bryol. univ. I, p. 3). 
illustr. BRIDEL. Formae tamen, in tropieis montuosis, supra 
superficiem maris plus minusve elevatis, lecte et sub hoc 
nomine distributze, species distinetas magnam partem verisimi- 
liter constituant. Dispersio geographica igitur nondum perfecte 
clara est. 
Obs. Vide supra sub Sph. Ängströmii varietatem B. cordifolium 
Harım. et var. y. tenellum C. Harrm. jun. (nec BrRID., nec 
Sw.!) in observatione Sph. subsecundi! — Sph. latifolium var. 
Pp. Hutans Turn. Muscol. hibern. spicileg. p. 5 forma crassa 
Sph. subsecundi, in ipsa aqua bipedalis vel longior et Sph. 
cymbifolio haud dissimilis ssepe proveniens, nobis certo videtur. 
Anmärkningar. 
Blott de torfkärr, som frambringa mosstorf, äro föremål för denna 
afhandling. De gotlänske myrarne, hvilka icke hafva mossor, utan 
halfgräs, såsom Schoenus nigricans, Cladium Mariscus, Carices m. 
fl., och andra monokotyledoner, såsom Tofieldia calyculata, att 
tacka för sin uppkomst och hvilka lemna den amorfa myrtorfven 
(= tyskarnes Pechtorf), tagas derföre icke i betraktande. 
Sphagna kallas allmänt i vårt land Avit- och rödmossor. Vi hafva 
det oaktadt föredragit namnet torfmossor af följande skäl. De 
äro nemligen icke hvita eller röda, utan mer och mindre gröna 
med dragning än åt rödt, än åt violett, än åt brunt, än åt gult 
m. fl. färger; dessutom bidraga de alla i väsentlig mån till torf- 
vens bildande; slutligen hafva vi, såsom i Ostergöthland, hört 
kalk-kärr och -bäckar (s. k. bleken) benämnas hvitmossar. I Dan- 
mark kallas ifrågavarande växter törvemose, hvidmose och rödmose, 
i Norge åter (enligt J. ÅASEN i Budstikken n:o 1, 1860) myr- 
mose, kvitmose, raudmose och veggjamose, stundom äfven iglemose 
och rosmose. 
Anmärkningsvärd är den meningsskiljaktighet, som råder mellan 
geograferne, huruvida denna ögrupp bör räknas till Europa eller 
till Amerika. Sålunda hänföres den på de flesta kartor vi varit 
i tillfälle få se, till den förra och i de flesta geografiska hand- 
böcker till den sednare verldsdelen, i följd af hvilken sednare 
åsigt den äfven, såsom af engelske sjöfarande, kallats östra Grön- 
land. Dessa öar synas likväl böra upptagas bland europeiska 
