— 149 — 
svamparne, måste vi tills vidare åtnöja oss bed att anse den 
tillhöra Penicillium-slägtet, sannolikt den ytterst allmänna P. glau- 
cum. Efter sedan ofvanstående redan var färdigskrifvet, hafva vi 
i Botan. Zeitung 1847, sidd. 249—59, tab. IV sett en afhand- 
ling af Prof. UNGER, angående samma ämne. Afven i detta fall 
bevisades hälens tillvaro af myceli-trådar, tillhörande Graphium 
penicillioides, hvilka genomträngde porerna uti märgstrålar och 
vedceller af flera Pinus-arter. — Frånvaron af cellmembran 
uti dessa hål utgör ett vigtigt bidrag till växtfysiologien. Bastet 
står i förbindelse med märgstrålarne, desse i öppen kommuni- 
kation med ‚vedeellerna och dessa åter sinsemellan. Hvad nu 
detta . kanalsystem egentligen har att betyda, kunna vi för när- 
varande alls icke afgöra. Få processer af växtlifvet äro mera 
dunkla samt på samma gång af högre värde och intresse, än just 
saftledningen. Vi behöfva icke blygas att tillstå, det vi ännu, 
oaktadt många förtjenstfulle forskares alla sträfvanden, härom veta 
så godt som ingenting säkert. Sä hysa flere den äsigten att 
näringen ledes upp genom de yngsta vedlagren, andra genom 
bastet GERT, 
Hvad åter det yttersta eller det s. k. barklagret angår, så måste 
vi betrakta detsamma såsom korkbildning eller cuticula, på det sätt 
förändrad, att, i stället för att bestå af en tunn homogen hinna, den 
här uppträder under form af flera cell-lager. Det anses saknas hos 
alla mossor, utom Sphagnacee, men hvilket ej håller streck, sedan 
vi på en lefvermossa, Sarcoscyphus emarginatus (EHRH.), LINDB., 
funnit dylik cuticula, bildad af små, nästan qvadratiska celler 
utan både hål och spiralträdar. Dessutom se vi på epiphyta 
Orchidee och Aroidee från tropikernas urskogar en analog bild- 
ning. Deras luftrötter äro nemligen utanpå den ae epi- 
dermis öfverklädda med en hvit, silfverglänsande hinna (velamen 
radicum), som vid torkning lätt aflossnar. Detta omhölje sam- 
mansättes af flere cell-lager, försedda med vackra nätträdsaflagrin- 
gar, sannolikt för att gifva de tunna cellmembranerna erforderligt 
stöd och fasthet, att de icke vid torka mä sammanskrumpna, 
hvarigenom deras funktioner skulle upphäfvas och plantan utdö. 
Denna rotbeklädnad synes oss nemligen hafva till uppgift att ur 
den fuktiga luften uppsuga och förtäta vattenängor, för att på 
. sadant sätt förse växten med vatten. Märkligt är att, bland frän 
Brasilien af G. A. LINDBERG hemförda Orchidee, vi på exemplar, 
hvilka vuxit i bergsspringor eller på jord, antingen varit ur stånd 
” att återfinna denna rothinna, eller ock, hvarest vi uppmärksam- 
mat den, förgäfves sökt nättrådarne, stundom hafva vi likväl sett 
ringa spår deraf; på individer af samma art, som anträffats epi- 
phyta, var den deremot normalt utbildad. Men vi behöfva icke 
vända oss till tropikens alster, då vårt eget land hyser plantor, 
lämpliga för vårt ändamål. Härom blifva vi lätt öfvertygade, så 
snart vi granska våra begge Malaxis-arter och Liparis Loeselii, 
hvilkas stjelkknölar täckas af hvita, silfverglänsande fjäll (gamla 
bladbaser), bildade af nättrådsceller. De vackraste och tydligaste 
