10). 
11). 
— 152 —: 
ligen det andra mindre, hvarigenom de desto lättare .observeras. 
Om vi räkna antalet af kantceller, finna vi att hälften eller 
tredjedelen af dem äro försedda med hål. De hos Leucobryum 
glaucum skiljas från de hos torfmossorna förekommande genom 
storlek, oregelbunden form, frånvaro af tydligt förtjockad kant, 
samt att icke hvarje tom och genomskinlig cell är i hinnans fria, 
utåt vända del genomborrad. På de ofvan uppräknade Leuco- 
bryee hafva vi äfven sett hål i yttre membranen, fullkomligt 
stämmande öfverens med hvad nyss blifvit sagdt om L. glauci, 
utom deruti att de icke hos någon af dem äro så stora eller så 
talrika. — En sak, hvilken vi ingenstädes funnit anmärkt, men 
som är väl värd vår uppmärksamhet, är att mössan hos Leuco- 
brya är byggd på alldeles samma sätt som bladen; hos alla andra 
mossor är den olika. Ej heller här saknas de mängomtalade 
hålen. ; 
Färgnings-methoden- är äfven särdeles användbar i de fall, 
då man icke kan få en klar bild af nervens förhållande till blad- 
diachymet hos en mängd mossor, såsom Seligerice och Dicranelle 
m. fl. Sällan behöfves för detta ändamål användas mer än kaustik 
natronlut, hvilken upplöser oljkulorna o. s. v. Härigenom fram- 
träder hvarje cell med skarp omkrets, så att hela nerven blir 
fullt tydlig. 
Paraphyses eller smala celltrådar inom blomställningen förekomma 
hos bladmossor, högre utbildade lefvermossor, lafvar, Fucacee, 
samt hos Hymeno- och Pyreno-mycetes. De trådar, som hos e: 
mängd ormbunkar sitta mellan kapslerna, böra deremot, såsom 
icke hörande till blomställningen, knappt kunna anses med före- 
gående likartade. Hos olika afdelningar synas de hafva olika 
uppgift att fylla. Så är allmänt bekant att hos nyssnämnda 
alger de utgöra det organ, på hvilket hanorganerna utväxa och 
att hos //ymeno- och Pyreno-mycetes de sannolikt äro sjelfva han- 
organerna. Hos de öfriga är deras bestämmelse fullkomligt okänd, 
dock synas de oss bäst kunna jemföras med fästefjällen (palee re- 
ceptaculi) hos Synantheree. Denna äsigt blir nästan mer än san- 
nolik, då vi noggrant undersöka hanblomster på Polytrichee, We- 
bere m. fl. samt honblomster af Buxbaumie, Trachypus-arter, 
åtskilliga Pilotricha m. fl. Särdeles tydligt visar sig detta förhäl- 
lande hos först nämnda mossor (t. ex. Pogonatum urnigerum!), 
hos hvilka man steg för steg kan följa öfvergången från peri- 
gonial-blad till af enkel cellrad bildade parafyser. — Bland 
fanerogamerna är det blott den märkvärdiga, af tropiska parasiter 
sammansatta familjen Balanophoree, som eger dem, så vida det 
tillåtes oss att gifva namnet paraphyses åt de trådar, som så 
ytterst talrikt förekomma mellan deras han- och honblommor. 
I sin Bryologia universa I, p. 3 har BRIDEL gifvit torfmossor- 
nas fruktgren ett särskildt namn, pseudopodium. Denna benäm- 
ning är likväl alldeles öfverflödig. Ty hvad är väl detta s. k. 
pseudopodium annat, än den sidogren af axeln, på hvilken peri- 
