12). 
13). 
14). 
— 154 — 
som fästet hos Obeliscaria och Zinnia m. fl. till det mer och 
mindre nedplattade hos andra Synantheree eller såsom Dipsaci 
till Trichere. Hos torfmossorna visar sig saken annorlunda, i 
det att hos dem de felslagna honorganerna äro vidfästade den 
kupiga slidan vid fruktens bas. Deras långa bladlösa skaft bil- 
das sålunda af den utdragna öfre delen af sjelfva fruktgrenen. 
Likväl få vi icke lemna ur sigte att någon särdeles skarp gräns 
mellan receptaculum och pedunculus hos mossorna, lika litet som 
hos fanerogamerna, förefinnes, utan har den förre terminus tech- 
nicus tillagts den öfre blombärande delen af den sednare. 
Hos slägtena Voitia, Stylostegium, Campylostelium, Encalypta, 
Glyphomitrium, Ulota, Orthotrichum, Grimmia, Rhacomitrium wm. 
fl. omgifves fruktskaftets bas af en tunn, cylinderformig hinna, 
fästad vid toppen af slidan (membrana vaginularis) och som ut- 
gör nedre delen af archegonii central-cells (cellula fructipara) 
omhölje, hvilket under form af mössa hos de flesta bladmossor 
medföljer den utväxande frukten. Denna slidhinna erinrar om 
den vid fruktens bas qvarsittande mössan hos Archidia, Sphagna 
och Hepatice. 
I det skick fruktskaftet hos bladmossorna förekommer, skulle vi 
vilja jemföra det med: den förlängning af axeln, som hos en 
mängd högre växter uppbär frukten ofvanför blomman (theca- 
podium). Bäst utvecklad anträffas denna axelförlängning hos Cap- 
paridee och Passiflorec, hos hvilka familjer, särdeles den förra, 
den nägongäng uppnär ända till flera tum. 
Denna olikhet mellan kapselväggens och lockets fasthet har säle- 
des samma fysiologiska uppgift som spiralträdarne (elateres) hos 
lefvermossorna (undantagandes Ziceie@) och några få Gastero- 
mycetes, t. ex. hos slägtet Trichia. Hos Hepatice bildas de af 
spiralformiga aflagringar på cellhinnans insida. Afven nyss- 
nämnde svampars hafva länge ansetts för på samma sätt upp- 
komna, tills A. WIGAND nyligen uti PRINGSHEIMS Jahrbücher II, 
Heft 1 utredt deras byggnad. Hos Trichie äro de fria, antingen 
enkla eller i spetsarne gaffelformigt klufna. Vindningarne, om- 
vexlande från en till fem stycken, äro i spiral utbugtade lister 
af cellhinnan, som eger ganska ringa, men likformigt utbredda 
aflagringar. Ofta gå spiralerna i ena "hälften af en cell i motsatt 
riktning mot den i den andra. Att döma af de lemnade figurerna, 
kunna vi bäst föreställa oss dessa springtrådar, om vi tänka oss 
en långsträckt cell först strimmig och sedan vriden. 
SCHIMPER nämner icke hos hvilken eller hvilka arter han funnit 
de olika sporformerna. Oaktadt alla efterforskningar, hafva vi 
icke hittils lyckats få se dem begge. Männe de äro närvarande 
blott hos de dioika, men icke hos de monoika arterna? Möjligt 
är att af ena slaget uppstå han-, af det andra hon-plantor, i lik- 
het med hvad som eger rum hos Rlizocarpee, eller ock att blott 
endera är tillräckligt utvecklad för att fortplanta arten. 
