Af de 93 species fanerogamer, som hittills blifvit funna på 
Spetsbergen, förekomma 73 på norra kusten, under 80° n. Lat. 
(nogare 794—80” 40”), och 80 på vestkusten, 76,5”—79,5” n. Lat. 
Ehuru antalet af för vestkusten bekanta arter endast med 7 
öfverstiger antalet af den för norra kusten kända, finnes dock i 
båda kustflorornas karakter så väsendtliga skiljaktigheter, att de 
måste betraktas hvar för sig, såsom uttryck för högst olika kli- 
mat- och temperaturförhallanden. 
På norra kusten ligger isen i de mindre vikarne ännu i 
början af Juli och massor af drifis lägra sig vid kusterna hela 
Juli och långt in i Augusti. Först i slutet af denna månad och 
i början af September sågo vi hafvet fullkomligt isfritt. Der- 
emot är vestkusten redan i Maj tillgänglig för sjöfarande ända 
upp till 79,5” n. Lat. och fjordarne äro allaredan i Juni fria från 
fast is. 
Att det redan i Maj isfria hafvet pa vestkusten är egnadt 
att bereda för vegetationen mera gynnsamma förhållanden, än 
de på norra kusten rådande, framgår tydligt redan deraf, att 20 
arter der blifvit tagna, som alldrig funnits på norra kusten och 
hvilka allesamman tillhöra den nord-Europeiska floran. Der- 
emot har norra kustens flora 13 arter, som icke förekomma på 
vestkusten, och af hvilka 6—7 icke äro kända från andra lokaler 
än Melville-ön och de öfriga så kallade Parry-öarne i arktiska 
Amerika. Beklagligtvis äro södra och sydvestra kusterna af 
Spetsbergen högst ofullständigt kända i botaniskt hänseende, men 
den relativt ringa skillnad emellan antalet af de på norra och 
vestra kusten hittills funna arter, den starka tillsatts af sydli- 
gare arter på vestkusten och de stora olikheterna i klimatiskt 
hänseende, som karakterisera dessa båda floraomräden, låta ana 
att många intresssanta fynd af sydligare arter ännu återstå att 
göra på syd- och sydvestkusten. 
De för vestkustens floraområde egendomliga arter, hvilka 
icke finnas på norra kusten, men, med undantag af en enda 
(Ranunculus arcticus RıcHs.), finnas i norra Europa äro: 
