— 203 — 
Ammadenia peploides. Luzula arctica. 
Stellaria humifusa. Carex pulla. 
Potentilla maculata. l C. glareosa. 
P. emarginata. C. rupestris. 
Saxifraga hieracifolia. C. nardina. 
S. aizoides. | Calamagrostis neglecta. 
Erigeron uniflorus. Dupontia psilosantha. 
Taraxacum phymatocarpum. Aira alpina. 
Nardosmia frigida. Poa ‚Vahliana. 
Polemonium pulchellum. P. alpigena FR. 
Mertensia maritima. Catabrosa vilfoidea. 
Empetrum nigrum. 
Af denna korta jemförelse emellan floran pa Spetsbergen 
och de öfriga polarländernas framgar otvunget följande: 
1:0) Floran på Spetsbergen är i förhållande till latituden 
rikare på arter, än i något annat arktiskt land. Orsaken härtill 
är utan tvifvel det jemförelsevis tempererade klimat, Golfström- 
men framkallar vid Spetsbergens kuster. Expeditionen kan nem- 
ligen genom klara fakta ådagalägga, att nämnde ström icke blott 
sköljer Spetsbergens vestkust, utan också, åtminstone under en 
viss tid af året, berör den norra kusten under sin strömning 
längre norrut. 
2:0) Genom största antal gemensamma arter ansluter sig 
Spetsbergens vegetation närmast till Grönlands. 
3:0) Floran på Spetsbergens norra kust, under 89” n. Lat., 
skiljer sig tydligt från den på vestkusten och ansluter sig till 
länderna kring Lancaster sund, Barrow strait och Melville sund, 
under och ofvan 74” n. Lat., genom nästan lika antal fanerogama 
arter, samma vegetationens intensitet och omkr. 70 procent ge- 
mensamma arter. 
4:0) Vestkustens flora har en stark tillsats af sydligare ar- 
ter och bär öfverhufvud en nord-Europeisk karakter. Den står 
dock närmare den arktiska floran öster om Hvita hafvet än den, 
som finnes vester om samma haf. 
Spetsbergens ögrupp, som är belägen emellan 76,5” och 81” 
n. Lat. samt 9°—-22° Lgt. ö. Gr., utgöres af en mängd mindre 
