— 267 — 
arktiska klimat här året om är rådande. Man ser på ömse sidor 
af Hinlopen-strait öfver de brant i hafvet stupande bergen den 
eviga snön utbreda sig till. ett ofantligt haf af stor mäktighet, 
hvarifrån glacierer af enorm utsträckning och höjd taga sitt upp- 
hof och störta i hafvet. Drifismassor föras hela sommaren af 
och an i sundet af en stark regelbunden ström, famkallad af ebb 
och flod, hvilka jemte de otroliga massor af sötvattens-is, glaci- 
ererna gifva ifrån sig, bidraga att hålla temperaturen låg. Att 
under för vegetationen så vidriga förhållanden solvärmen likväl 
är i stånd att framkalla öfverraskande verkningar, såg jag i 
Augusti-bay, en vik eller fjord, som på östra sidan af Hinlopen 
strait skär in i södra delen af nordostlandet. På norra kusten 
af nämnde vik höjer sig en 6—800 fot hög bergvägg af Hyperit, 
som lemnar en smal kuststräcka af några hundrade alnar emel- 
lan sig och hafvet. Denna sluttar sakta, vetter åt söder och 
hålles fuktig af från fjellet nedrinnande vatten. Stora glacierer 
skjuta ned i hafvet på båda sidor och ofvanpå berget lägra sig 
ofantliga snömassor, som alldrig upptina. Men det oaktadt var 
den sluttande stranden öfverdragen af en grönskande matta af 
mossor, hvari Ranunculus sulphureus, Saxifraga Hirculus, som 
går ända ned till Skåne, S. rivularis, Cerastium alpinum, Pedi- 
cularis, Polygonum, Oxyria, Salix polaris, Dupontia Fischeri, Poa 
cenisia, Juncus m. fl. stodo i fullaste blomning och i stor ymnighet. 
På grus blommade här Saxifr. nivalis, S. flagellaris, S. cespitosa, 
flere Drab&, Cochlearia, Alsine rubella, Arenaria Rossii o. s. v. 
Korteligen, de allmännaste af Spetsbergens växter blommade här 
den 4 Augusti och frodades utmärkt väl på ett område af några 
hundra qv.-alnar, som på alla kanter var omgifvet af snö och is. 
De på Spetsbergen förekommande fanerogamer äro allesam- 
man mångåriga och hafva en tendens att växa i små tufvor. Det 
är en bekant sak att förmultningen af organiska ämnen försiggår 
mycket långsamt i de arktiska regionerna, hvarföre fleråriga växt- 
lemningar qvarstå nästan oförändrade bredvid de nya skott den 
perennerande roten skjuter. Ett grafkors, upprest för ett halft 
sekel sedan, ser ut som om det vore från gårdagen. Man kan 
