— 34 — 
åter blifvit uppfyllda och öfverlagrade af hufvudmassans hårdare 
grusart, utan att denna företedde minsta tecken till skicktning. 
Äfven djupare ned i bädden visade sig på några ställen dylika 
mosandsränder, och en, särdeles stor, mellan bokstäfverna f—g—h 
uti den södra profilen. Motsvarande, men af något olika form, 
syntes äfven i den norra. Flere dylika visade sig äfven på an- 
dra ställen, och voro något mägtigare, från 1 till 2 tum, ofta med 
gröfre grus eller sand i bottnen af ränderne o. s.v. Vid g hade 
äfven mindre stenar legat uti denna grop. 
Alla dessa ränder framträdde i profilen med vågiga eller 
småkulliga konturer, utvisande, att ytan, på hvilken den fina 
sanden afsattes, hade varit småkullig och ojemn, eller i allmänhet 
"slät, men med små gropar eller urholkningar, uti hvilka säker- 
ligen små vattenrännilar framrunnit, hvilka åter hade afsatt det 
fina gruset och mosanden uti dessa ränder. På detta sätt kunde 
man se de öfre 5 till 10 tum omvexla med hufvudlagrets grus, ut- 
visande, att dessa småströmmar ofta blifvit afbrutna af en utbredning 
af sammıa art oskicktadt grus, som sjelfva hufvudlagret. Af ar- 
betarne erhölls äfven, i följd af min fråga efter snäckor eller 
musslor i dessa lager, en mängd högst egendomliga concretioner, 
tydligen af kalk, som hopsintrat grus och lera till penninglika 
marlekor, hvilka blifvit funna just uti dessa ränder af mosand. 
Hufvudmassan af detta lager utgöres af ett, genom ett 
ofantligt våld och oerhörda krafters användning uppkommet och 
hoppressadt grus, hvilket icke varit genomdraget af vattenränn- 
ilar, derföre icke blifvit åtskiljdt uti finare och gröfre delar, utan 
det gröfre och finare gruset samt allt det finaste mjölet efter 
bergarternes söndergnidning, (motsvarande våra vanliga leror) 
äro, jemte större eller mindre stenar, pressade tätt tillhopa 
utan minsta skönjbara mellanrum och slutligen sammansintrade 
till den fasta, mörka eller svartgräa, äfven i vått tillstånd sten-. 
hårda massa, som endast krutet förmådde lösgöra, och oftast så, 
att de inneslutna stenarne förr söndersprängdes än de läto lös- 
göra sig från omgifvande gruset. 
