Om bildandet af bottenis i sött och salt vatten. — Af 
E. EDLUND. 
[Meddeladt den 14 Maj 1862.] 
Som bekant är, har sött vatten sin största täthet, och följ- 
aktligen sin största vigt, vid + 4 graders temperatur. Häraf be- 
tingas hufvudsakligen det sätt, hvarpa sjöar med stillastående 
vatten afkylas vid vinterns annalkande. Då nemligen det öfversta 
vattenlagret genom beröring med den kalla luften, samt genom 
värmeutstralning och utdunstning blifvit afkyldt, nedsjunker det 
mot bottnen, hvaremot vatten af högre värmegrad i stället upp- 
stiger från djupet och intager det förras plats på ytan. Detta 
afkyles i sin ordning, nedsjunker och lemnar plats för ett nytt, 
från djupet uppkommande, vattenlager o. s. v. Sedan hela vat- 
tenmassan pa detta sätt hunnit afkylas till + 4 grader, upphör 
denna cirkulation, och afkylningsprocessen öfvergår i ett nytt 
stadium. Dä nemligen vattnet på sjöns yta blifvit afkyldt under 
+ 4 grader, stannar det qvar på ytan, emedan det är lättare än 
det underliggande af +4 graders temperatur. På detta sätt kan 
det öfversta vattenlagret afkylas till noll grader och sammanfrysa 
till is, under det att de underliggande vattenlagrens temperatur 
är betydligt öfver fryspunkten. 
Pa nu anförda grund antog man länge, att isbildningen en- 
dast kunde utgå från den fria vattenytan, och förklarade de be- 
rättelser om bottenis, som meddelades af fiskare och andra per- 
soner, för sanningslösa fabler. Denna tilldragelse, likasom så 
mänga andra i vetenskapens bistoria, visar faran utaf att förneka 
tillvaron af ett naturfenomen, som man icke kan förklara efter 
en antagen theori. Ty det är numera genom tillförlitliga iakt- 
tagelser bevisadt, att bildningen af bottenis är en verklighet, som 
icke kan motsägas. 
Bottenisen består vanligen af en lös, spongiös massa, till 
utseendet något liknande kram, halfsmält snö; ofta utgöres den 
af rundade platta skifvor af olika vidd och tjocklek. Den bildar 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh., 1862, N:o 5. 
