— 373 — 
funnit fisken ihjälfrusen. Äfven pa tång och stenar säger han 
sig hafva sett is djupare ner än först uppgifvet är. Emedlertid 
huru som helst, på mycket öfver fyra alnars djup lärer väl ej 
frosten kunna tränga och isskifvorna bildas. På snören, hvar- 
med fiskas, bildas ingen is djupare än tva alnar ner; denna is 
är ej bladig, emedan snöret är i jemn rörelse, utan slät och som 
en ispigg afsmalnande nertill. 
Skifvorna uppflyta ej med flatsidan, utan uppskjuta med 
stor hastighet med ena kanten före, ofta med sådan fart, att 
de höja sig tre a fyra tum öfver vattenytan och komma der- 
igenom ej sällan flera att lägga sig, den ene öfver den andre. 
Ofta brytas de dervid sönder af deras egen tyngd, samt kunna 
endast med största försigtighet hela upptagas. Deras färg är 
något blåaktig, såsom på vanlig is. Ju starkare frosten är, ju 
större och talrikare äro isskifvorna. Kommer någon isskifva att 
ligga enstaka för sig och det är mycket stilla och kallt, vidgas 
hastigt skifvans omkrets, så att den, efter få timmar, kan uppnå 
en storlek af en aln i diameter och derutöfver. Dylik isbildning 
neri vattnet, lärer förekomma i hela Kattegat. Man har åtmin- 
stone sett ofvan omtalte isskifvor uppflyta öfverallt, emellan 
Kullen och Jutland, vid samma tider och på samma sätt som 
här. Då fiskrarne se dylika, söka de gerna genast land, ty de 
uppkomma ofta i så stor mängd, att de snart nog skulle kunna 
alldeles innestänga båten och hindra den fritt röra sig. 
I följd af ofvanstående, anse vi undertecknade oss sannings- 
enligt i korthet kunna besvara följande frågor sålunda, nemligen: 
Huru hafvet börjar frysa? 
Hufvudsakligen genom nerifrån kommande isskifvor, hvilka 
sedermera hopfrysa. 
Storleken och färgen af dessa klimpar? 
Storleken omvexlande från knappast ett ända till omkring 
fem tum i diameter och ej öfver två liniers tjocklek. Ju star- 
kare frost, dess större skifvor. Färgen densamma som å vanlig is. 
Om de småningom blifva tätare och sammanfrysa till is? 
