— 37 — 
ytan. Huru stort detta djup kan blifva, beror framför allt af 
köldens varaktighet och styrka. Att det fryskalla eller under 
dess fryspunkt afkylda hafsvattnet kan nedga till betydligt djup, 
har utan tvifvel mycket inflytande på åtskilliga fenomener, som 
med frysningen stå i närmare samband. Vi anmärka i förbiga- 
ende, att det utan tvifvel är till en del af denna orsak, som de 
i polarhafven kringirrande isbergen erhålla sin utomordentliga 
mäktighet i vertikal riktning, hvilken, enligt polarfarares berättelser, 
någon gång skall uppgå” till 1,500 fot eller derutöfver. I sött 
insjövatten, som alltid är kallast på ytan, skulle ett isstycke, som | 
nedginge några fot under vattenytan, genom vattnets frysning 
kunna ytterligare förökas endast i vattengangen, och saledes växa 
i omfang, men icke i tjocklek. I hafvet deremot träffar isblocket 
oftare med sin undersida det kallaste vattnet, och tillökas derföre 
genom ytterligare frysning företrädesvis i vertikal riktning. 
De orsaker och vilkor, som betinga det söta och salta vatt- 
nets afkylning under den egentliga fryspunkten, utan att genast 
öfverga i fast form, förtjena för sin stora vigt och betydelse vid 
förklaringen af hithörande fenomener att närmare studeras. Fram- 
för allt vore thermometerobservationer öfver vattnets verkliga 
värmegrad af mycken vigt för att pröfva riktigheten af var asigt. 
Dessa måste dock med varsamhet och omtanka anställas. Om 
en thermometer pa vanligt sätt nedföres i vatten, som är afkyldt 
under fryspunkten, så uppkommer lätt omkring densamma en is- 
bildning, som höjer temperaturen till fryspunkten. Man far så- 
ledes på detta sätt icke känna den temperatur, som vattnet före 
isbildningen ägde. 
