— 408 — 
I tvänne försök gafvo 
0,103 Gr. kol. 10,32 CC korrigerad qväfvehalt =0,013 Gr.=0,61 pr. af Ftaokgörtisrikt 
0,09 Gr. » 89 CC » » —=0,0112 Gr.=0,60 » » » 
medeltal — 0,605. 
Om det här funna qväfvet lägges till jernets medelst krom- 
syremetoden funna kolhalt, eller 4,332 + 0,605, så finner man, 
att summan 4,937 är i det närmaste samma tal, som anger kol- 
halten, funnen medelst kopparchloridmetoden, nemligen 4,86. Att 
kolhalten efter denna metod nästan alltid utfaller för hög, torde 
således i många fall till en del bero på en qväfvehalt i kolet. 
Då jag efter några månader åter upptog dessa försök, hvilka 
jag dock till följd af för tillfället ökade göromal i och för min tjenste- 
befattning åter måste afbryta och till annan tid uppskjuta, fann jag 
vid företagna skenförbränningar af rent sockerkol och HeS, att i 
mätröret vid ett tillfälle samlade sig en liten portion af en gas, 
som icke absorberades, och som befanns vara koloxidgas. Jag 
har icke haft tillfälle att utforska, under hvilka omständigheter 
det är, som koloxidgas vid ett sa stort öfverskott af qvicksilfver- 
oxid kan bildas, men jag har likväl hunnit öfvertyga mig, att bil- 
dandet af koloxidgas fullständigt förebygges, om man på ett par 
tums längd i röret, mellan kolblandningen och den vid Kr? in- 
dränkta pimstenen, inlägger pimstenspulver utrördt med HgS och 
vatten och dermed intorkadt, samt efter luftens utjagande ur rö- 
ret först upphettar detta pulver, innan kolblandningen bringas till 
glödgning. Med denna anordning måste förbränningsröret tagas 
något längre, äfvensa erfordras tvänne lampor för upphettningen, 
hvilken dock bäst verkställes i en vanlig förbränningsugn. 
