— 450 — 
ser härmas här lika ögonblickligt som bland Hjortarne. Enligt 
en tidningsnotis (Aftonbladet 1858, N:o 287) skulle åtminstone en 
af den stora Hafsormens uppenbarelser vara en dylik cylinder- 
formig, vandrande koloni af Sill”). Flamingofoglarnes vana att 
i raka led taktmässigt gå fram utefter en långgrund hafsstrand, 
så att flocken på afstånd liknar en manövrerande infanteritrupp, 
— en likhet, som under Napoleon I:s krig gaf anledning till en 
militärisk demonstration på S:t Domingo, — har genom sednare 
iakttagelser vunnit bekräftelse. En närstående sällskaplig instinkt 
hos vår Mergus merganser har föranledt dess benämning: Kör- 
fågel, och den i s. Europas fjällsjöar lefvande Majforellen (Salar 
schiffermülleri) synes äfven hafva ett något liknande sätt att an- 
falla, i det den berättas i stora kretsar, som alltmer samman- 
dragas, »inringa» sitt byte, hvilket sedermera helt hastigt öfver- 
falles (HECKEL 0. KNER p. a. st..sid. 264). Åtskilliga fiskarter: 
Ål-yngel, Makrill, Thonfisk m. fl. hafva för sed att vandra i tätt 
slutna stim med gemensamma rörelser, och liksom man på vår 
vestkust erfarit, att Makrillen fås antingen i mängd eller ock är 
garnet nästan alldeles tomt, så har i Donaubäckenet iakttagits 
(HECKEL p. a. st. sid. 213), att hela svärmen af Phoxinus lzevis 
erhålles i fånget, blott den främsta fisken dit ingått, hvaraf sy- 
nes att der en går fram följer hela truppen. EKSTRÖM anför det- 
samma om Id och Braxen p. a. st. sidd. 152, 175. — Storkar, 
Svalor, Starar m. fl. foglar äro äfven berömda för en viss disci- 
plin i de flygöfningar, som hos dessa djur föregå höstflyttningen. 
Det är mer än troligt att, när uppmärksamheten engång 
riktas åt detta håll, man i foglarnes flyttande skaror, hvilka ofta 
låta höra egendomliga toner, skall igenkänna en eller några vissa 
") Uti TroscHELs ichthyol. ärsberättelse för 1859 sid. 310 finnes anfördt, att 
Borr, i Archiv des Vereins d. Freunde d. Naturgesch. in Mecklenburg, samma 
år sid. 148 omtalat ett bestämdt iakttaget fall, då en massa, som från början 
hållits för en Hafsorm, befunnits vara ett stort sillstim. Af brist på tillgång 
till den citerade skriften känner jag ej, huruvida denna uppgift hvilar på 
samma iakttagelse, som anförts i »En Orrlek med Kommentarier etc.» sid 39 
f., eller möjligen på en annan. 
