— 453 — 
het är en regel i naturen, att ju enklare och lägre formen är, 
desto oftare sluta sig individerna tillsamman till ett totalindivi- 
duum. Växtriket hinner aldrig öfver denna ståndpunkt, bland 
djuren börjar den öfverstigas, men förenings- eller gyttringsdrif- 
ten återtager tidtals sitt välde med instinktens fulla, omedvetna 
Jättekraft, för att efter någon tid åter aflemna det i instinktens 
tjenst utmattade individet. Betrakta vi de ofvannämnda exemplen 
på djur, i ena eller andra hänseendet sällskapliga, se vi dem huf- 
vudsakligen tillhöra Ruminantia och deras analogier, således inom 
hvarje grupp en låg form, der denna sällskaplighet redan på för- 
hand var att förvänta. De flesta äro dessutom försvarslösa, 
fromma växtätare, som icke annorlunda än i massa församlade 
och stående inom sköldborgen af en högre individualitet kunde, 
utan att af rofdjur och genom atmosferiska inflytelser helt och 
hållet förintas, fullgöra de lefnadsakter, hvilka alltid mer eller 
mindre omedelbart afse artens bestånd. 
Vi öfverga ater till den mera speciella framställningen af 
sällskapliga yttringar hos högre djur. 
Bland de vanligen s. k. varmblodiga djuren är Familjen ett 
regelbundet återkommande sällskap, hvilket i boet har sin yttre 
sammanhållningspunkt. Honan eller båda de fullvuxna, — mera 
sällan ensamt hanen, — arbeta instinktmässigt för ungarnes skydd 
och näring. Hos fanerogama växter och i de flesta lägre djur- 
kolonier äro vi vanda att finna de könlösa individerna äldst, samt 
sysselsatta med födans anskaffande och bearbetning. Här är 
förhållandet omvändt. Men hos de högre Kryptogamerna åter- 
finna vi alldeles samma förlopp som i arbetsfördelningen inom 
Ryggradsdjurens familjer, i det prothallium med könsorganer fö- 
regår den könlösa Ormbunken. Hos Ormbunken bortdö regel- 
mässigt könsindividerna, Insektlarvens föräldrar dö ock regelmäs- 
sigt, efter det honan mer eller mindre medelbärt beredt näring 
för larven under dennes första svaghetstid, men hos högre djur 
undergå föräldrarne vanligen blott en svår krisis, en allmän af- 
mattning, hvilkens kännetecken äro könsorganernas temporära hvila 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 19. N:o 8. 2 
