— 417 — 
Den afskiljda Kiselsyran behandlas ytterligare med svafvel- 
syra och upphettas dermed tills öfverskottet deraf afrökt, be- 
handlas med mycket vatten, och den filtrerade lösningen fälies 
med oxalsyra. 
Derefter digereras den uttvättade Kiselsyran med en nå- 
gorlunda koncentrerad lösning af oxalsyra, som utdrager icke obe- 
tydligt af en Tantalsyra. 
De oxalsyrade fällningarne glödgas och oxiderna lösas i 
svafvelsyra. Den neutrala lösningen försättes med en tillräcklig 
myckenhet undersvafvelsyrligt Natron och kokas dermed. Cer- 
oxidul, om den fanns närvarande, jemte spår af jern, stadna i 
lösningen, och fällningen innehåller den nya oxiden, ännu oren, 
samt blandad med svafvel. 
Jag har funnit bäst att koka denna fällning genast med 
kalilut, och sålunda befria den så väl från svafvel, som möjligen 
medsläpade spår af lerjord. 
Den löses nu i svafvelsyra, hvars öfverskott afrökes. Något 
litet af en Tantalsyra återstår olöst. 
Lösningen fälles med oxalsyra eller oxalsyrad ammonium- 
oxid. Den tvättade och torkade fällningen glödgas. 
Man har nu ett hvitt pulver, som något obetydligt drar i 
rödt. Öfvergjutet i en porslinsskål med koncentrerad salpeter- 
syra förändras dess färg något till gulaktig, men pulvret 
synes ligga alldeles oangripbart af syran. Men allt efter som 
denna afröker på sandbadet får massan efter hand utseende af 
tjock grädda med en varm färgton. Efter hand blir den lilas- 
färgad, derefter mörkare och blåbrun, och vid kanten visar sig 
en ring af en glänsande brun fernissa, hvilken blir allt bredare 
och bredare. Det hela blir en med sprickor genomdragen gummi- 
lik massa, som, i fall något af oxiden undgätt inverkan af syran, 
är ogenomskinlig. Man gör derföre bäst att, när skålen svalnat, 
tillsätta litet vatten. Fernissan blir 1 ögonblicket hvit och opak, 
och den gräddlika emulsionen återkommer. Mera vatten löser 
den lätt och fort. Med några droppar salpetersyra äterbildas 
gräddan. Ånyo afdunstad och upphettad, återfår man den bruna. 
