2 
träffas uti Britanniens vattendrag. Först beskrifves ”Samlet” eller 
”Branlins” (S. Salmulus Rajus), om hvilken han anmärker, att 
förunderligt nog alla individer äro hannar, och derefter hafslaxen, 
”common Salmon”, hvilken han tillägger de mest i ögonen fallande 
karakterer, som skilja denne från ”the Grey”, hvilken han säger 
mycket likna S. Salar, ”verum figura corporis multum abludit.” 
Vidare anföres "the Scurf”, Tr. salmonata Il. Bulltrout, som en- 
dast genom storleken skiljes från föregående, samt ”the common 
Trout”, Tr. fluviatilis, af hvilken han påstår sig med säkerhet 
hafva urskiljt två olika slag. Han meddelar dessutom de af 
RONDELET, GESNER m. fl. lemnade beskrifningar på de laxslag, 
som af dessa blifvit urskiljda, hvarvid WILLUGHBY med ”Umbla 
minor Gesneri” identifierar "the red Charr” och med ”Carpio 
lacus Benaci” ”the Gilt Charr”, begge förekommande i Englands 
sjöar. Utom de hos RONDELET och GESNER upptagna slag af 
laxfiskar beskrifver WILLUGHBY äfven den vid Linz under nam- 
net ”Salvelin” kända laxfisk, hvilken han tvekande identifierar 
med ”Umbla altera Rondeletii, Gesneri” o. s v. Åfven den af 
GESNERUS omnämnde ”Tr. fluviatilis, Huch Germ. dictus” upp- 
tages såsom en serskild laxfisk. Desamma af WILLUGHBY be- 
skrifne laxarter upptagas äfven af RAY”), som dock endast helt 
kort omnämner deras vigtigaste kännetecken, allt i öfverensstäm- 
melse med föregående författare. 
Alla dessa, såväl af de ofvannämnde, som äfven af åtskilliga 
andra författare, upptagna fiskformer hänföras af ARTEDI**) till 
slägtet Salmo ART., med 11 arter, hvilka af LINNÉ uti Ed. X af 
Systema Nature erhöllo följande namn: 
S. salar L., hvarunder förstås den egentliga hafslaxen, som 
uppgår såväl uti de i Östersjön och Nordsjön utfallande, som 
äfven i Englands och Frankrikes till Atlantiska hafvet ström- 
mande floder; , 
S. eriox L., grundad pa den i Norrlands floder uppgående 
”Grälaxen”, samt den af WILLUGHBY angifne ”the Grey”; 
*) J. Rayus, Synopsis methodiea Piseinm, London 1713. 
”") ARTEDI, Synonymia Piseium, Leyden, 1788 p. 22. 
