— 502 — 
delse med de större insjöarne, samt tillika i nästan alla mindre 
åar och fjällbäckar på den skandinaviska halfön. Härvid eger 
det förhållande runi, att, då S. salar L. förekommer ymnigare 
i de med saltvatten i förbindelse stående vattendragen, är 
denna deremot betydligt talrikare och vida mera utbredd i de 
inuti landet belägne, med hafvet icke i förbindelse stående, vat- 
tendragen. Denna synes derföre, i motsats till föregående, egent- 
ligen vara en sötvattensfisk, hvars typiska form är den i de större 
insjöarna förekommande insjölaxen (S. ferox JARD., Fario marsiglii 
HECKEL), af hvilken den egentliga S. trutta L. är en fetare 
hafsform och S. fario L. en förkrympt bäckform. 
Då föregående art först under loppet af tredje året aflägger 
stirrdrägten, börjar denna redan mot slutet af andra året att an- 
taga den drägt, som utmärker forellåldern. Enär fisken i mindre 
bäckar och åar bibehåller denna färgdrägt, äfven sedan den nått 
samma storlek som yngre, med den fullbildade fiskens drägt för- 
sedda individer af insjölaxen, har, såsom redan förut är nämndt, 
den åsigten småningom gjort sig gällande, att den mindre bäck- 
laxen eller fjällöringen skulle vara en från denna skiljd art (S. 
fario L). Utom de, denna äsigt vederläggande facta, som jag 
förut har anfört, vill jag här ytterligare tillägga, att ungarne, så 
till den från hafvet uppgående laxöringen, som till insjölaxen och 
bäckforellen, under den tid de tillbringa pa likartade lokaler (d. 
v. s. på sina loca natalia), hafva icke allenast samma gemen- 
samma karakterer och utseende, utan äfvenledes vid samma ålder 
och storlek aflägga stirrdrägten; samt att några olikheter i fiskens 
färgdrägt och utbildning för öfrigt endast visa sig i och med det- 
samma, som hvartdera slaget börjar att föra ett olika lefnadssätt, 
d. v. s. begifver sig till större vatten eller fortfarande qvarstannar 
i bäckarne. Af huru liten betydelse dessa olikheter äro, har jag 
förut anfört. 
Ungen i stirrdrägt. 
Kroppsformen är mera tjock och knubbig, samt stjertens bas 
tydligt bredare än hos föregående art. Hufvudets främre kontur 
