a Te 
När ungen i forelldrägt lemnat det vatten, i hvilket den så- 
som stirr och forell tillbragt de två, tre första åren, aflägger 
han småningom, under sitt vistande i ett större vattendrag, med 
tilltagande storlek, forelldrägtens karakterer. Färgdrägten förän- 
dras först. Buken och sidorna erhålla en ljusare mer eller mindre 
gråaktigt silfverglänsande grundfärr, derigenom att fjällen tilltaga 
i storlek. De röda fläckarne på sidorna försvinna helt och hållet, 
och de runda mörka förvandlas nu till Xx- eller stjernformiga dy- 
lika. I den mån fisken tilltager i storlek blifva stjertfenans änd- 
lober allt mer och mer spetsiga, urhalkningen i hennes bakre kant 
allt mindre och mindre, slutligen alldeles ingen (se fig. 1, tafl. 
VII och tafl. VIII), hvarefter fisken innehar den fullbildade artens 
kännetecken. De individer åter, hvilka från de mindre bäckarne 
och åarne ej kunna utkomma till något större vattendrag, få vis- 
serligen med tilltagande storlek äfvenledes stjertfenans ändlober 
tillspetsade, men denna förblifver dock i bakre kanten alltid något 
urringad. Derjemte bibehålla dessa till det mesta sanınia färg- 
drägt, som de i större vattendrag lefvande, sedermera typiskt 
utbildade individerna buro under sitt vistande såsom foreller i elf- 
var och åar. Dessa bibehålla således forellålderns kännetecken 
äfven sedan de nått sin fullbildade storlek, hvilken i medeltal kan 
anses vara en längd af 300--400 mm. Man träffar dock ofta 
äfven i sådana smärre vattendrag gamla utvuxna individer af 
denna ifrågavarande bäcklaxen, hvilka nå en storlek t. o. m. öfver 
500 mm. Dessa hafva då samma färgdrägt, samt med undantag 
af den svagt urringade stjertfenan alla de karakterer, som till- 
komma den typiska Insjölaxen eller Laxöringen, hvilkas gemen- 
samma kännetecken härhos följa. 
Utbildade formen af S. Trutta L. pro parte. 
Kroppsformen mera jemnbred och undersätsig. Hufvudet 
innehälles 4—5 gånger i kroppslängden; hos gamla honor inne- 
hålles det t. o. m. mera än 5 gr uti totallängden. Tänderna 
grofva och starka, tillbakaböjda. Plogbenet hos yngre individer 
Öfvers. af K. Vet.-Akad, Förh. Årg. 19. N:o 9. 7 
