mellan dessa inga andra skiljaktigheter än i färgdrägten. Hos 
S. deutex HECKEL äro de x-formiga mörka fläckarne mindre, 
men tätare, samt grundfärgen å hela kroppen mera ljus än hos 
Bäcklaxen. Alldenstund dock denna, såsom HECKEL sjelf angif- 
ver”), än är mörkare, än ljusare än hos S. Ausonii VAL., och 
då exemplar af den vanliga Bäcklaxen från medlersta Sverige 
hafva fullkomligt så många och lika starka, samt på samma sätt 
grupperade tänder, som S. dentex HECKEL, kan denna sist- 
nämnde icke vara annat än en sydligare färgvarietet, tillhörande 
samma art som den förra. 
I ännu högre grad än fallet var med Laxarterna befinnas de 
hitintills meddelade framställningar af Sveriges Sikarter vara be- 
häftade med betydliga bristfälligheter, saväl i afseende på sjelfva 
artutredningen, som äfven hvad arternas synonymik beträffar. När 
man betänker, att mera än till och med Cyprinus-arterna öfverens- 
stämma Sikarne med hvarandra till sin allmänna kroppsform, att 
färgen är hos alla nära nog lika, samt att den karakter, som hos 
dessa fiskarter företrädesvis kan tjena till ledning vid artbegräns- 
ningen och bestämningen, nemligen nosens form, i beskrifningarne 
vanligen ganska knapphändigt angifves, och ej heller från föga 
detaljerade figurer med bestämdhet kan uppfattas, har man or- 
saken härtill lagd i öppen dag. 
Uppgifterna om denna sist omnämnde karakter äro vanligen 
saväl hos de äldre, som äfven hos några nyare tidens författare 
inskränkta till korta angifvelser, att nosen är trubbig, att öfver- 
käken är längre, eller att käkarne äro nästan lika langa, men 
de dimensionsförhallanden, som för öfrigt derifrån kunna hemtas, 
äro vanligen ej med bestämdhet angifna. Det är dock dessa 
sednare, som befunnits hos vara svenska Sikarter lemna den 
bästa ledning vid arbegränsningen, om man nemligen ej fäster 
*) HECKEL, Sitzungsberichte d. Wiener-Akademie, 1852, p. 371, samt HECKEL och 
KNER 1. c. p. 256 och 257. 
+ 
