BE 
på Q till den grad, att — såsom P&CLET funnit — skilnaden 
emellan olika metaller helt och hållet försvinner i förhållande till 
den ringa ledningsförmåga, som vattnet eger. Detta fel har PE- 
CLET visserligen sökt förekomma, genom att medelst en särskild 
apparat förnya vattenlagret i kontakt med de bada ytorna ända 
till 1600 gänger i minuten. Derigenom mäste utan tvifvel denna 
källa till fel minskas, utan att man dock kan antaga, att den 
helt och hållet försvinner; dessutom synes mig en roterande ap- 
parat, som med så stor hastighet frotierar ytorna, sjelf kunna 
framkalla värme och sålunda complicera eller undandölja det 
fenomen, man egentligen vill undersöka. De resultater, hvartill 
olika experimentatorer enligt formeln (1) kommit, äro också långt 
ifrån att vara öfverensstämmande. 
Tager man nemligen det qvantum värme till enhet, som åt- 
går att upphetta en kilogram vatten 1°C., så passerar pa 1’tid 
genom en kopparskifva af en [] meters yta, en millimeters tjock- 
lek och 1° temp. skilnad emellan bäda ytorna 
enligt CLEMENT ........- 0,231, 
» THOMAS och LAURENT 1,22, samt vid frottering af ytorna 
enligt PEGLET..:...... 19,11 värmeenheter. 
Det sistnämnda värdet, så betydiigt det än öfverstiger de 
2:ne föregående, är likväl, såsom vi skola se af det följande, 
betydligt för litet. 
Enligt den senare methoden, som grundar sig på använd- 
ningen af formeln (2), har man vanligen gått till väga på det 
sättet, att man förskaffat sig stänger af de ämnen, man velat 
undersöka, upphettat dem ifrån ena ändan, till dess temperatu- 
ren blifvit stabel, och observerat stångens temperatur på olika 
punkter, antingen genom insänkta thermometrar, eller genom an- 
läggande till stången af ett thermoelektriskt element. Methoden 
eger större noggranhet än den föregående, men är vidhäftad en 
stor brist, bestående deri, att den icke särskildt angifver värdet 
på ledningsförmågan k, utan blott förhållandet emellan Ah och k, 
hvarigenom värdet på sistnämnde qvantitet erhålles uttryckt i ett 
