För utförande af en analys lägges en bestämd vigtsmängd 
af jordprofvet på bottnen af glasburken, som vi skola kalla ut- 
vecklingsburken, och pägjutes med 15—20 CC. vatten; porslins- 
degeln — syredegeln — fylles med en tillräcklig mängd syra 
och ställes varsamt pa samma botten. Derefter anbringas opo- 
deldokglaset — absorptionsbägaren — innehållande en noga af- 
vägd mängd barytlösning, på sin trefot, och locket fästes, med 
tillhjelp af mellanstruken talg, i mynningen af utvecklingsburken. 
Så snart man öÖfvertygat sig om apparatens täthet, börjar man 
genom apparatens lindriga skakning blanda syran med jord- 
profvet. 
Hastigheten af kolsyreutvecklingen observeras efter baryt- 
lösningens grumling; dess slut bedömes efter samma lösning, da 
den klarnar och ingen ny hinna mera bildas pa dess yta. En 
tid af två dygn synes vara mera än tillräcklig för kolsyran att 
fullständigt frigöras, exhaleras och absorberas igen. 
Absorptionsbägaren bringas då, betäckt med en slipad glas- 
skifva, på vågen, för bestämmandet af vigten af dess innehåll; 
den klara delen af lösningen bortsuges medelst häfvare och aspi- 
ratorsflaska så fullständigt som möjligt i en tarerad, med en be- 
stämd mängd titrerad salpetersyra fylld flaska, genom hvilkens 
vägning efter blandningen mängden af den tillkomna barytlös- 
ningen bestämmes. Utrönes slutligen det alkalimetriska värdet 
af den med salpetersyran blandade barytlösningen, så äro alla 
vilkor för beräkningen af kolsyrans mängd gifna. 
Sättes w = vigtsmängd absorberad kolsyra, 
a = vigtsmängd af baryt före absorptionen, 
0 » » den titrerade delen efter ab- 
sorptionen, 
b = » » baryt i delen ce, 
= » » hela barytlösningen + utfäldt ba- 
rytkarbonat, och 
G = 50, = SATT; så är 
ac —bd ac—bd 
u TN (00)=-bn 
