Een 
Vid första päseende tyckes det vara enklare att använda 
en bestämd volym titrerad barytlösning till kolsyrans absorption 
än en bestämd vigtsmängd och att titrera i enlighet dermed. 
Men det möter svårighet derigenom att mängden af barytlösnin- 
gen varierar under absorptionen både till följd af lösningarnes 
olika frändskap till vattenånga och af värmestrålningens riktning 
under absorptionstiden. Likaledes förefaller det lättare, att af- 
filtrera en del af lösningen efter absorptionen än att suga bort 
den medelst häfvare, men det blir omöjligt till följd af filtrer- 
papperets frändskap till barytjorden, som till ej obetydlig mängd 
absorberas och fixeras af papper. 
Den meddelade methoden förutsätter en högre grad af 
skicklighet hos den utöfvande kemisten än de vanliga sätten att 
bestämma kolsyran, men lemnar, efter de af min assistent Hr 
D:r EISENSTUCK utförde analyserna, särdeles noggranna resultater. 
Den lämpar sig ocksä för bestämmande af luftens kolsyrehalt, 
samt af den mängd kolsyra, som utvecklas vid jäsning. Vid 
undersökning af substanser, hvilka vid tillsats af starka syror 
utveckla jemte kolsyra en annan flygtig syra t. ex. saltsyra, mo- 
difieras methoden derhän, att barythalten före och efter absorp- 
tionen bestämmes, ej genom alkalimetri utan genom utfällning 
med svafvelsyra. 
