a rn ai 
oxen, bisonten, vildsvinet m. fl., ty ben af dessa djur träffas i 
Skänes gamla torfmossar, (de hafva säledes pätagligt gätt längre 
i norr än de förra) men de hafva dock aldrig kommit längre at 
detta håll än till Skåne, och der hafva de haft sin norra gräns. 
I hela det öfra Skandinavien hafva aldrig funnits spår efter na- 
got enda af dessa eller andra landtdjur från ifrågavarande af- 
lägsna tid, hvilket otvifvelaktigt skulle hafva skett, om der un- 
der samma tid lefvat sådana. Sannolikt befann sig landet da, 
af en eller annan orsak, i sådant tillstånd, att inga landt- 
djur der kunde lefva. Annu mindre kunde der då finnas menni- 
skor; och deraf kunna vi således förklara den eljest oförklarliga 
brist, längs vestkusten af Skandinavien, på allt som motsvarar 
Danmarks s. k. Kjökkenmöddinger (de äldsta vildarnes måltids- 
afskräden), och således höra de i Halland, Bohuslän och ända 
in i Westergöthland förekommande, af grofva stenar byggda forn- 
tidsgrifter till en sednare tid än dessa. 
Om vi nu i Skånes gamla torfmossar finna redskap tillver- 
kade af menniskohand och liggande tillsammans med ben af of- 
vannämnda djur, och dessa ben äro lika stora och i öfrigt full- 
komligt lika dem, hvilka i det sydligare Europa träffas bland ben 
af elefanten, m. m., så är ju detta ett påtagligt bevis, att men- 
niskan äfven i ett nordligare land lefvat samtidigt med nämnda 
djur i ett något sydligare. Af ofvannämnda med elefanten sam- 
tidigt i det södra Europa lefvande djur, skola vi för jemförelse 
blott välja Grottbjörnen, hvilken djurrace, likasom mammoth- 
djuret, synes hafva varit utdöd långt före historiens tid. Vi 
skola nu undersöka hur dermed förhåller sig. 
Inunder en af rullsten, grus och sand bestående ås, kallad 
Järavallen, belägen längs södra kusten af Östersjön, ligga på 
flera ställen torfmossar, på hvilkas botten, bestående af ett lager 
af mycket fin blålera, åtskilliga gånger funnits kastspjutspetsar, 
knifvar och pilspetsar, allt af flinta. I samma under Järavalien 
liggande torfmossar, hafva två gånger på 1830- och 1840-talet 
funnits hela skeletter af en mycket stor björn; men benen blefvo 
salda till benhandlare i städerna, för att krossas och begagnas 
