I UNE = 
vis, att den varit en verklig forntida grift, uppförd under sten- 
periodens andra stadium — och sådana grifter, af hvilka en mängd 
förekomma i södra och vestra Sverige, öfver Danmark och ned 
i det vestra och södra Europa, anses icke hafva blifvit uppförda 
under de sednaste 2000 kanske 3000 åren. Och dock är denna 
ganggrift langt senare tillkommen än Järavallen, och denna myc- 
ket senare än blalerlagret på bottnen af det öppna vatten, i hvil- 
ket torflagret afsatt sig. Och dock är det på sjelfva denna blå- 
lera, på bottnen af det forntida öppna vattnet, som vi träffa de 
af menniskohand tillverkade flintredskapen. Häraf finna vi, att 
en omätlig tidrymd förflutit, sedan menniskan lefde i södern af 
Europa, bland elefanter, noshörningar, tigrar, hyenor och flod- 
hästar, och i Skåne, dit ingen enda af dessa djurarter kunnat 
framtränga, har hon på samma tid lefvat bland grottbjörnar, urar, 
bisonter, renar, vildsvin och elgar; ty jag bör erinra, att af alla 
dessa sistnämnda djur finnas fossila ben så väl i bengrottorna i 
södra Europa, som i de gamla torfmossarna i Skåne. Dessa nor- 
dens torfmossar och söderns bengrottor äro således samtida, hvil- 
ket man hittills icke synes hafva påaktat. 
Alla dessa sist uppräknade djurarter lefde således fordom 
äfven på det sydligare Europas kontinent; ty före den nämnda 
naturhändelsen, som uppkastade Järavallen, var Skåne landfast 
med Pomern och Danska öarna, och ett slättland med manga 
torfmossar och skogar lag der nu är haf mellan Möens kritklip- 
por och Rügens. Detta har redan vid Naturforskaremötet i Gö- 
teborg 1839, och sedermera i Skandinaviens Urinvänare och 
Fauna blifvit med flera, äfven zoologiska bevis ädagalagdt. 
Huru denna naturhändelse, som kastade ett haf mellan lan- 
den och bildade åsar på stränderna, tillkommit, derom kunna 
meningarna utan tvifvel länge förblifva skiljaktiga. För min del 
och i betraktande af flera fenomener, som dermed ega påtagligt 
sammanhang, kan jag ej fatta orsaken till denna naturhändelse 
mer än på ett sätt, nemligen genom att antaga en valdsam, snart 
öfvergaende, men flera gånger upprepad rörelse i Östersjöns vat- 
tenmassa, förorsakad deraf, att der samtidigt skett en sänkning 
