voro insatta, aldrig uppgick till 2 grader, och då derjemte häf- 
stången för den medlersta belastningen vid alla försöks-serierna 
var i det närmaste horizontal, kan man utan att begå något 
märkbart fel anse förlängningen eller förkortningen af tråden 
vara proportionel med vinklarne eller, hvilket här är detsamma, 
med de i tuben aflästa skaldelarne. Afståndet från trådens fäst- 
punkt till midten af häfstångens axel utgjorde 51 millimeter. Då 
häfstängen lag horizontalt, gjorde en genom axelns medelpunkt 
till tradens fästpunkt dragen linie med horizontal-linien en vin- 
kel af 12°30. På detta sätt beräknad, utgör den förlängning af 
tråden, som motsvarar en skaldel i tuben 0,0114 millimeter. Trå- 
darnes längd utgjorde vid alla försöken omkring 590 millimeter. 
4. Konstruktionen af den thermoelektriska stapel, som ap- 
plicerades till tråden för att angifva dess temperatur-variationer, 
undergick till en början flera förändringar. Följande konstruk- 
tion befanns slutligen vara den ändamalsenligaste: h och Ah’ (fig. 2) 
äro tvenne små cylindriska hylsor af ben, hvilka äro försedda 
med flänsar (k och X), samt utefter längden genomborrade. Mot 
yttre ändan äro dessa hål gängade, och deruti tvenne koppar- 
skrufvar (l och !‘) inskrufvade. På det att dessa skrufvar skulle 
förblifva orubbade under försöken, voro de försedda med hvar 
sin hämm-mutter (0, 0). Med dessa skrufvar stå trådar i för- 
bindelse, som leda till magnetometern. I den ena benhylsan är 
en wismutkristall och i den andra en kristall af antimon (begge 
afslipade till cylindrisk form) insatt, så att kristallerne med yttre 
ändarne stöda mot ändarne på kopparskrufvarne och med de inre 
skjuta fram öfver benhylsorna *). Pa hvardera benhylsan sattes 
en hamrad tregrenad messingsfjeder (mm, m'm'), hvilken i midten 
*) Orsaken hvarföre jag efter några föregående försök slutligen begagnade kristal- 
ler af wismut och antimon i stället för vanliga stänger af dessa metaller, var 
följande: Afbryter man en sådan stång, så ser man i det kristalliniska brot- 
tet, att de små kristallerna hafva till hvarandra alla möjliga lägen. Men nu 
är den thermoelektriska kraften hos dessa kristaller olika på de olika kristall- 
ytorna. Om man derföre tvenne särskilda gånger fastskrufvar samma tråd i 
stapeln, så erhåller man samma elektromotoriska kraft, endast så vida tråden 
vid båda tillfällena berör fullkomligt samma ställen på stapelstängerna. Till- 
skrufvar man stapeln olika hårdt, så att tråden intryckes mer den ena gången 
än den andra, så kan äfven en olika elektromotorisk kraft uppstå deraf, att 
tråden dervid kommer i beröring med andra kristallplan. Dessa olägenheter 
försvinna, om kristaller begagnas. 
