— 235 -— 
Antimon-eimober. — Af L. SVANBERG. 
+ 
[Meddeladt den 12 Juni 1861.] 
Det antimonpreparat, som UNGER först uppmärksammade, 
som sedermera utgjort föremal för flera mindre undersökningar af 
PETTENKOFER, STROHL och MATHIEU-PLESSY, och som erhålles 
igenom dithionsyrligt natrons ( Na S) inverkan pa antimonchlorid 
(SbEF’), under det att det förstnämnde saltet användes i öfver- 
skott, har, i och för sin särdeles vackra och med cinobern till en 
viss grad öfverensstämmande färg, tilldragit sig någon uppmärk- 
samhet, särdeles sedan PETTENKOFER angaf dess användbarhet 
för såväl oljmalning, som för vanlig limfärg, ehuruväl icke för 
fresco och vattenglasmälning. Pra&paratets kemiska konstitution, 
äfvensom vilkoren för dess framställning, hafva dock för ingen del 
ännu varit nöjaktigt utredda. Ty da STROHL, på grund af sina 
undersökningar, förklarat det vara sammansatt enligt formeln 
"i 
Sb+Sb, samt sålunda höra till oxysulphurernas klass, ehuruväl 
det till sin konstitution väsendtligt skiljde sig ifrån den antimon- 
oxysulphur, som vi uti mineralriket lärt oss känna under namn 
af antimonblende, och hvars kemiska sammansättning till följe af 
np 
H. RosES undersökningar instämmer med formeln Sb+2Sb, synes 
PETTENKOFER anse preparatet innehalla antimonchlorid sasom en 
väsendtlig konstituent. Da till denna ovisshet angaende pr&para- 
tets konstitution lägges osäkerheten huruvida det innehaller vatten 
eller icke, omständigheterna hvarunder det bildas m. m., uppdrog 
js at Hr.:R. ÅKERMAN, som för någon tid sedan arbetade på 
det under min tillsyn ställda laboratorium, att angående detta 
ämne anställa några försök. Da dessa, ehuruväl icke utredande 
ämnet i alla dess delar, innehålla vissa iakttagelser, hvilka icke 
ännu blifvit af andra kemister omnämnda, har jag ansett det icke 
vara ur vägen att inför Akademien framlägga hvad som härom 
blifvit iakttaget. 
Försättes i köld en klar lösning af algarothpulver (basisk 
antimonchlorid) i minsta möjliga qvantitet saltsyra, med en otill- 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh., 1861, N:o 6. 
