Bi oc 
som ligger mindre än femtusen fot öfver hafvets nuvarande spegel, 
är fullt af märken, som isen lemnat, är rundadt, fåradt, ristadt, 
skuradt, slipadt, betäckt af de lösa massor frosten afsöndrat och 
is och vatten förflyttat. Från flera punkter i ett gemensamt 
centralomrade, hvilket utgjordes af Skandinaviens nuvarande hög- 
sta fjelltrakter, och — som det vill synas — tillika af trakter 
mellan Vesterdalarne och Jemtland, hvilka numera icke höra till 
de högst belägna, tog den stora isen sina rörelsers riktning af 
de orografiska former, som förut voro gifna at den fasta ytan, 
och i dalarne skjöto öfverallt dess armar ned mot hafvet sasom 
jöklar *), hvilka skredo ned till den dåvarande hafsstranden. 
Huru vidsträckt och huru begränsadt det nordiska islandet 
var, derom är ännu endast en antydning vunnen. Allt det lösa 
materialet skulle, om det åter blefve lagdt till den fasta massan, 
gifva denna en icke ringa tillökning, men landet var äfven genom 
höjning öfver hafvets yta större och vidsträcktare än nu. Reff- 
lorna ses på manga ställen fortsättas under denna, så langt man 
kan se, och NORDENSKIÖLD d. ä. blottade vid Helsingfors en refflad 
häll på 32 fots djup under hafsytan. Följer man, på kartor, 
som visa refflornas riktning, det nordiska gneiss-granit-landets 
yttre gränser, mot Vesterhafvet och Ishafvet, från Kullen till 
Hvita hafvet, mot Onega och Ladoga och Finska viken, stråla 
öfverallt refflorna ut i dalarne, mot hafvet. Men det är en an- 
märkningsvärd omständighet, att, om man betraktar deras rikt- 
ning utefter Östersjöns kuster, de ses, på östra sidan om Bottni- 
ska viken, icke, med Finlands landhöjd till centrum, söka hafvet. 
utan, som om de bestämdes af en från Skandinaviens fjellhöjd, 
från svenska sidan kommande vis a tergo, med riktning fran 
nordvest till sydost stryka fram från bottenviken till den finska. 
*) Enligt meddelande af Hr J. Rypavısr motsvaras det isländska Jökull (gla- 
cier) linguistiskt af det Norska Jukel, Jukull, Jökul, Isjukel, hvilket dock be- 
tyder istapp, medan den isl. betydelsen enl. IVER AASEN (Ordbog over det 
norske Folkesprog) synes vara okänd i Norge, — dock visa kartorna fjellet 
Jökeln i Hallingdal och Jökelfjord i Finmarken. Dalskan har /kel, aisikel, 
Norrbottn. ikel, alltid i meningen af istapp, ispigg, liksom engelskans Jeicle, 
Northumbr. iele. Ordet synes i allmänhet betyda en ismassa, som smälter i 
ändan, glacier — istapp. 
