— 304 — 
i äsens, — strandens — riktning, jemkade i lagring, de största 
djupast, dessa omgifna af det nedsjunkna leriga slammet, som 
blifvit bortsköljdt från de öfre, hvilka äro omgifna af ett rent, 
rundadt grus, som äfven täcker bäddarne, och breder sig ut i 
moar, med lagring skiljaktig från rullstenslagrets. Ofvanpa rull- 
stensbäddarne mantelformiga lager af grus, af kantiga stycken, 
med rullstenar inblandade pa ett serdeles sätt, en bildning 
som pa en nuvarande sjöstrand, och af sand i langsluttande ban- 
kar, med skal af hafsstrandsmollusker. Det är langa, här och 
der afbrutna ref, med grunda vatten bakom, nästan som kar- 
torna framställa dem vid Islands sydvestra kust. Jöklarne voro 
ocksa ännu ej längt borta, deras elfvar förde fram massor af 
sand, eller, med saktare lopp, såsom »Hvitaar», bredde ut öfver 
grunda ytor och på refvet hvarfviga lerbäddar, slammet af de 
siluriska lager jökeln malt till stoft, och -inbäddade, jemte frag- 
menterna af den ursprungliga kalkstenen, skalen af de snäckor 
och musslor som nu lefde vid stranden, sådana som ‚pläga hålla 
sig nära ytan på sandiga, leriga ställen, Cardium edule, Tellina 
"baltica, eller på stenar, Litoriner *), Mytilus edulis. Men Car- 
dium, Mytilus och Litorina äro småväxta, ett tecken att stran- 
den ofta sköljdes af färskt vatten. Längre ut, något djupare, 
lefde den mussla, i hvilken OTTO TORELL igenkände just den 
art af Yoldia, Y. arctica GRAY, som han vid Spitzbergen fann 
af alla lefva närmast jöklarne, pa mindre betydligt djup. Ge- 
nom den fortfarande sjunkningen kom det engång bildade refvet 
under vatten, betäcktes af sand, eller frän jöklarne af nya kross- 
stensmassor, och hafsisen omslöt vid stranden stora stenblock, 
som den under hafvets periodiska rörelser flyttade ut på refvet, 
eller langt bort derifrän**). Så uppkommo, medan hafvet från 
öster steg allt längre fram, och antagligen periodiskt stod stilla, 
det ena refvet, den ena åsen bakom den andra. 
”) Öfversigt af K. Vet. Akad. Förhandl. 1850, p. 37. — LInpstrRÖM ib. 1852, 
p. 203, 204. 
“*) Redan i förra århundradet var hos oss GAHM uppmärksam på hafsisens verk- 
samhet att flytta stenblock; se hans Beskrifning öfver Oland, Upsala 1768, 
p. 201. 
