— 306 — 
varit ett sund mellan Nordsjön och den redan slutna Östersjön, 
hvars fauna är ej allenast, enligt v. MIDDENDORFFS uppfattning, 
en förarmad, utan äfven en förkrympt europeiskt-boreal. Det 
är på denna väg Östersjön fått sina föga talrika, småväxta hafs- 
djur, och det är tydligt, att om Nordsjön och Östersjön såsom 
två hafsvikar inträngt djupt i midten af Sverige, hafva de dock 
aldrig der varit i omedelbar förbindelse). Den högnordiska 
karakteren i den vestra sidans skal-lager uppfattades icke af 
L. v. BUCH i sin hela betydelse, det vigtiga fyndet af Yoldia 
arctica vid Stockholm, en frukt af den under ERDMANNS ledning 
utförda geologiska undersökningen **), var ännu ej anadt, och 
ännu mindre var det att förmoda, att ej blott Östersjön, utan 
till och med insjöarne skulle förete lefvande qvarlefvor af en 
arctisk fauna, icke gemensamma med det vestra hafvets, och just 
derigenom antydande ett annat ursprung. Men det är likväl ett 
anmärkningsvärdt förhållande, att om de båda ishafsvikarne voro 
samtidiga, och skilda endast af den skärgård, som bildades af 
den nuvarande landhöjdens mest upphöjda punkter, hafsdjur i 
sitt slag så framstående som Idothea entomon och Gamma- 
rus loricatus icke hafva öfvergått till det vestra hafvet. Bör 
man antaga, att det fordna ishafvet icke på en gång stått öfver 
landets hela bredd; — att sjunkningen varit olika till tid och 
mått, att den måhända varit mindre betydlig. och inträffat sed- 
nare på den östra sidan än den vestra? Men under den långa 
tid, som Östersjön genom Sundet och Bälterna stått i förbin- 
delse med Kattegat, hafva dessa och flera andra för den förra 
egendomliga djur ännu, som det synes, ej flyttat sig till Katte- 
gats kuster. Hvar och en, som sysselsatt sig med att samla 
hafsdjur, har kunnat anmärka, att många af dem med en utom- 
ordentlig ihärdighet äro fästade vid det område de bebo, och 
sällan träffas utom dess gränser. 
")-Berliner Bericht, 1851, p. 47. 
”") LEONHARD u. BRoNN, u, Jahrb. 1859, p. 257. — Post- och Inrikes Tidnin- 
gar, 1860, N:o 129. 
