— 387 — 
och att den som jag ansag för den rätta, var den till formen 
minst kända, ansåg jag den figur kunna äga något värde, som 
jag sjelf haft tillfälle att, ute i öppna hafvet, taga efter ett lef- 
vande exemplar, hvarföre jag här meddelar densamma på Taf. 
VIII. Den gjordes år 1838 under hemresan från Spetsbergen i 
sällskap med GAIMARD och den under hans ledning ställda ex- 
peditionen till detta land. Då vi den 10 Augusti befunno oss 
nära 73” lat., N.V. från Hammerfest, och således långt utom sigte 
af land, sågs ett stort och ett litet exemplar af nämnda art, 
utan tvifvel en hona, åtföljd af sin unge, dyka upp på föga mer 
än 2 å 300 alnars afständ från fartyget. Såsom vanligt med 
Hvalar, försvunno de strax åter, hvarvid dock den höga rygg- 
fenan ett par ögonblick längre sågs sticka upp öfver vattnet; 
några sekunder derefter tittade de åter upp på större afstånd, 
hvarefter de ej mera syntes till. Hvardera gången syntes de, 
såsom vanligt plägar vara, knappt mer än två eller tre sekunder 
öfver vattenytan; men på hafvet, där inga andra föremål skym- 
ma eller hindra och där luften är ren och genomskinlig, ser man 
mycket i ett ögonblick, och då min första tanke efter deras för- 
svinnande var att afteckna deras utseende, såsom jag redan ofta 
hade gjort med hvalar, så tviflar jag ej att den bild, som genast 
uppdrogs i anteckningsboken, och som här meddelas, är tämligen 
trogen. Den approberades af en af fartygets officerare, som jämte 
mig var på däck och såg djuren, men som tyckte att ryggfenan 
hade bordt göras ännu smalare, hvilket jag dock tror vara en 
synvilla, förorsakad af denna fenas ovanliga höjd och smalhet. 
Det större djuret tycktes hafva 25 till 30 fots längd, och ungen 
hade omkring 3 af modrens längd, men hans ryggfena var af 
samma form som hennes. De simmade jämnt, såsom större 
hvalar i allmänhet, och visade, liksom dessa och D. phocena, 
först de främre, sedan successive de bakre delarna af ofvansidan 
öfver vattnet; men sannolikt var aldrig en så stor del af krop- 
pen, som figuren utvisar, på en gång synlig öfver vattenytan. 
Denne art, som aldrabäst igenkännes på formen af sin rygg- 
fena, är densamme, som af GUNNERUS (Act. Nidr. IV, 1768) 
