Om kvartsens termiska dilatation. 9 



utan kompensation. Använder man t. ex. den av Pulfrigh införda kvartsringen, vars geo- 

 metriska axel är parallell med optiska axeln hos kristallen, kan man genom kombination av 

 den kristallskiva, som skall undersökas, med en vinkelrätt mot optiska axeln skuren kvarts- 

 skiva av lämplig tjocklek, utan svårighet erhålla ett tillräckligt tunt och av speglande ytor 

 begränsat interferensskikt (ifall kristallpreparatets yta saknar den nödiga polituren, placeras 

 kvartsskivan — på samma sätt som Tutton i dylika fall förfor med aluminiumskivan — på 

 kristallpreparatet). Då, såsom här förutsatts, hjälpplattan (kvartsskivan) består av samma 

 ämne som den täckglaset uppbärande ringen (båda böra helst vara skurna av samma stycke), 

 införes härigenom icke någon inhomogenitet hos interferensapparaten. 



b) Resultaten av tidigare undersökningar av kvartsens termiska dilatation och ändamålet med 



den föreliggande undersökningen. 



3. På grund av kvartsens redan tidigare nämnda antagande till normalsubstans för 

 dilatometriska bestämningar och dess under senare tid allt allmännare vordna användning för 

 flere såväl vetenskapliga som tekniska ändamål är det av stor vikt att med största möjhga 

 noggrannhet och inom en möjligast vid temperaturintervall känna dess termiska utvidgning. 



En undersökning av kvartsens dilatation från rumtemperatur ända upp till c:a 1000° C 

 har utförts av Mallard och Le Chatelier ') ar 1889, men detta enligt en fotografisk me- 

 tod, som icke tillät att på långt när uppnå en för precisionsmätningar erforderlig grad av 

 noggrannhet 2). Deras försök ledde emellertid till den viktiga upptäckten, att kvartsen vid en 

 temperatur av c:a 570" utvidgas diskontinuerligt, i det att utvidgningen, som särskilt från 

 och med 400° hastigt tillväxer, vid nyssnämnda temperatur byter om förtecken, d. v. s. över- 

 går i kontraktion. Detta resultat har sedermera bekräftats av v. Sahmen och Tammann*) 

 genom försök med tillhjälp av en självregistrerande dilatograf, vilka försök likaledes blott 

 hade till ändamål att påvisa det karaktäristiska hos kvartsens (och några andra kristallers) 

 dilatation. Inflexionspunkten utgör enligt dessa forskare den temperatur, vid vilken kvartsen 

 övergår i ett annat tillstånd (polymorfismen är som bekant en mycket allmänt förekommande 

 egenskap hos ämnen i kristalliniskt tillstånd). Olika stycken bergkristall visade en något 

 större olikhet i avseende å „omvandlingstemperaturen" ävensom den kontinuerliga utvidgnin- 

 gens storlek, än vad observationsmetodens felgränser tilläto, vilket bevisar, att kvartsens dila- 

 tation icke är så oberoende av härstamningen, som man vid dess införande såsom normal- 

 substans för dilatometriska bestämningar förutsatt. I hvarje händelse synes en dylik använd- 

 ning av kvarts såsom norraalkropp icke kunna ifrågakomma vid dilatationsförsök i närheten 

 av detta ämnes omvandhngstemperatur. 



De noggrannaste mätningarna äro självfallet de, vilka utförts enligt den optiska in- 

 terferensmetoden och vilkas resultat enklast kunna sammanfattas genom anförande av de 



') Mallard och Le Chatelier, Comptes rendus, 108, p. 1046. 



^) Längdtorändringen hos en parallellt med optiska axeln skuren kvartsstav av 10 cm:s längd be- 

 stämdes direkt med tillhjälp av tvenne på stavens ändor inställda fotografiska apparater, vilkas ljuskänsliga 

 plåtar voro försedda med '/lo mm-skalor. 



') R. v. Sahmen och G. Tammann. Ann. d. Phys., 10, p. 879; 1903. 



N:o b. 2 



