12 Karl F. Lindman. 



— 6 -6 



n = 7,\U- Kl , è = (),0U815- 10 . 



Soin man finner, överensstämma båda dessa värden ganska nära med de motsvarande av 

 Benoît erhållna värdena. 



Senare har Scheel i) undersökt kvartsens utvidgning i optiska axelns riktning även 

 vid lAga temperatur och därvid funnit, att utvidgningen mellan — 190° och + 16° bestämmes 

 genom konstanterna 



a = H,<M6 • 10 och h = 0,OO!J<Jö • 10 , 



vilka värden, jämförda med de för temperaturintervallen + 16° till + 100° tidigare funna vär- 

 dena, visa, att vid låga temperaturer utvidgningskurvans krökning ökas vid sjunkande tem- 

 peratur. Utvidgningen inom hela temperaturintervallen — 190° till + 100° kan enligt Scheel 

 framställas genom en kubisk likhet av den vanliga formen, i vilken de tre i densamma in- 

 gående konstanterna hava följande värden: 



a = 7,085 • 10 ; b = 0,009386 • 10 ; c = -0,00000720 • 10 . 



En undersökning av kvartsens dilatation parallellt med optiska axeln vid uppvärm- 

 ning frän rumtemperatur ända upp till c:a 500° har slutligen enligt den optiska interferens- 

 metoden med användning av en kvartsring utförts av Randall ^) i universitetets i Michigan 

 fysikaliska laboratorium. Upphettningen verkställdes med tillhjälp av en elektrisk ugn, var- 

 vid temperaturmätningarna gjordes dels med kvicksilvertermometrar och dels med en platina- 

 motståndstermometer. Ända till temperaturer af c:a 250° kan utvidgningen enligt dessa för- 

 sök framställas genom en kvadratisk formel med konstanterna 



a = 7,170 • 10 och b = 0,00810 • 10 , 



vilka ganska nära överensstämma med de av Scheel och BENoit erhållna. Mellan 250° och 



470° kan enligt Randall den sanna utvidgningskoefficienten («) beräknas med tillhjälp av 



formeln 



— ß 

 « = [11,250 -h 0,0165 {t - 250) + 0,0000566 {t - 250)^ -f 0,000000134 (t - 250)3] x 10 . 



Gentemdt det av Randall tillämpade förfaringssättet att städse beräkna värdena på 

 « såsom medelutvidgningskoefficienter för vissa temperaturintervaller och utan vidare betrakta 

 dessa såsom de sanna utvidgningskoefficienterna för medeltemperaturerna måste dock anmär- 

 kas, att detta är berättigat, endast så länge « är en linear funktion av temperaturen, d. v. s. 

 ända upp till temperaturen av c:a 250° eller något däröver. Vid högre temperaturer uppstå 

 härigenom, såsom senare skall visas, fel^ vilka — särskilt, om temperaturintervallerna äro 

 stora (vid Randall's försök stundom ända till c:a 70°) — icke kunna försummas. — Några 

 åtgärder för förebyggande av de störingar, som eventuellt förorsakades av luftresterna mellan 

 kvartsringen och dess underlag resp. täckglaset, synes Randall icke hava vidtagit. 



') K. Scheel, Verh. d. deutsch, phys. Ges., 5, p. 3; 1907. 



^) H. Randall, Physical review, p. 10; 1905. — Interferensstrimmomas förskjutning bestämdes i 

 vissa fall medelst den ABBs'ska metoden, i andra fall genom direkt observation. 



Tom. XLVl. 



