Ont, kvartsens termiska dilatation. 13 



4. Alla hittills nämnda luidersökningai- hänföra sig till kvartsens utvidgning i optiska 

 axelns riktning. Angående utvidgningen vinkelrätt mot axeln föreligga mig veterligen icke 

 några andra bestämningar än de av Fizeau och Benoît härrörande, enligt vilka man för denna 

 utvidgning har: 



- « — 6 



enligt Fizeau: a= 13,24-10 , h= 0,ull<.)-Ju , gällande frän rumtemp. till c:a 80°. 



-G -13 



„ Benoît: a = 13,255 • lo , /) = 0,01163 • 10 , „ „ „ „ „ „ . 



Som man ser, överensstämma de av dessa forskare erhållna värdena ganska nära med var- 

 andra. Badas undersökningar omfatta dock endast en relativt träng temperaturintervall, och 

 dä för många ändamål en möjligast noggrann kännedom om kvartsens utvidgning jämväl 

 vinkelrätt mot axeln (resp den kubiska utvidgningen) vid högre temperatur är av nöden, synes 

 en en betydligt vidare temperaturintervall omfattande undersökning härav i ganska hög grad 

 önskvärd. 



5. Under vintern 1898—99 — alltså icke långt efter det Reimerdes slutfört sin ovan- 

 nämnda undersökning — utförde jag i universitetets i Jena fysikaliska laboratorium med välvilligt 

 understöd av firman Zeiss (genom förmedhng av Dr Pulfrich) en undersökning av kvartsens 

 jämte några andra kristallers termiska utvidgning, ehuru mitt observationsmaterial på grund 

 av särskilda omständigheter tyvärr hittills förblivit till stor del obearbetat i). Vad speciellt 

 min undersökning av kvartsen vidkommer, hänförde sig denna till utvidgningen såväl i optiska 

 axelns riktning som vinkelrätt mot denna — i förra fallet frän rumtemperatur till + -134'' och 

 i det senare från rumtemperatur till + 334°. Ehuru jag numera i fråga om kvartsens utvidg- 

 ning i axelns riktning på sätt och vis bhvit förekommen genom Ranuall's ovannämnda under- 

 sökning, synes mig dock ett, om ock sentida, offentliggörande av mina denna utvidgning rörande 

 försök vara tillfyllest motiverat redan genom önskvärdheten av att genom upprepade och under 

 olika omständigheter utföi'da bestämningar erhålla en möjligast noggrann kännedom av de för 

 denna dilatation karakteristiska konstanterna. Emedan den av mig undersökta kvartsringen 

 var densamma som den av Reimerdes använda, kan en del av mina försök tillika tjäna såsom 

 kontroll av dennes och följaktligen giva ett svar på frågan, huruvida hans från andra 

 observatörers avvikande resultat kan anses bero på en specifik egendomlighet hos det kvarts- 

 stycke, varav ringen var förfärdigad. Då vidare denna ring tjänade såsom standardkropp vid 

 mina försök angående kvartsens utvidgning vinkelrätt mot optiska axeln ävensom vid mina 

 övriga dilationsförsök, vilka alla utsträcktes till högre temperaturer än de vid Reimerdes 



') Sedan jag slutfört försöken, var jag icke i tillfälle att omedelbart därpå utföra de ganska om- 

 ständliga räkningar, som för de slutliga resultatens ernående voro erforderliga; och dä jag en tid därefter 

 sökte bilda mig en uppfattning om huru pass väl de värden, som erhöllos av de skilda försöksserierna, över- 

 ensstämde med varandra, kom jag till sä stora avvikelser, att en fortsatt bearbetning av mina observationer 

 knappast syntes mödan värd. För en tid sedan föUo de ifrågavarande observationsjournalerna händelsovis 

 åter i mina händer, och fann jag nu vid närmare efterseende, att jag vid mina tidigare uträkningar icke be- 

 aktat en viss, av en förändrad försöksanordning betingad, teckenförändring. Med iakttagande av denna har jag 

 nu, såsom av den följande redogörelsen skall framgå, kommit till användbara resultat. Det långa uppskovet 

 med observationsmaterialets bearbetande har i varje fall medfört den fördelen, att jag nu haft att tillgå vida 

 noggrannare värden på de använda spektrallinjernas väglängder än vad tidigare skulle varit fallet. 



N:o 5. 



