14 



Kari, F. Lindman. 



midersökiiing förekomma, är det i varje fall nödvändigt att först inga pä en undersökning av 

 kvartsringens utvidgning. Jag har liärvid även med stöd av mina observationer försökt be- 

 svara frågan, huruvida kvartsen verkligen är så fullständigt fri från termisk efterverkan, som 

 man hittills vanligen antagit '). I betraktande av den hos detta ämne förekommande tviUing- 

 bildningen, synes mig en dylik verkan, särskilt eftej upphettning till en relativt hög tempe- 

 ratur, a priori alls icke utesluten. Av Randall's försök, vilka (i likhet med Scheel's) ute- 

 slutande hänföra sig till stigande temperaturer, kan man icke draga någon som helst slutsats 

 i detta avseende. 



Efter att under en längre tid först hava arbetat med en interferensdilatometer av 

 äldre typ (den av Abbe konstruerade dilatometern) såg jag mig för erhållande av tillräckligt 

 konstanta högre temperaturer nödsakad att utföra de slutliga mätningarna med tillhjälp av 

 en av Pulfrich nyss förut konstruerad fristående „interferensmätningsapparat", vilken då för 

 första gången blev använd för dilatometriska mätningar (ett av de rätt många olika ändamål, 

 för vilka denna apparat kan avändas). Emedan den förstnämnda apparaten var identisk med 

 den av Reimerdes använda och dessutom vissa med densannna utförda försök icke upprepades 

 med tillhjälp av den senare nämnda a])paraten, har jag sett mig föranlåten att vid efterföl- 

 jande redogörelse i någon mån beakta även de med det förra mätningsinstrumentet utförda 

 försöken — detta så mycket mer, som ett klargörande av hela undersökningens gång eljest 

 icke vore möjligt. Enär såväl den egentliga interferensapparatens (kvartsarrangemangets) som 

 mätningsinstrumentens handhavande och justering förutsatte en viss teknisk färdighet, utförde 

 jag till att börja med några övningsarbeten, vid hvilka några glassorters dilatation undersök- 

 tes med användning av Fizeau's interfei'onsbord (stålskiva med skruvar). Dessa förberedande 

 försök förbigår jag dock självfallet här. 



II. Försöksanordning I. 



a) Interferensapparaten (kvartsarrangemanget). 



6. Den av mig använda interferensapparaten (se fig. 1), den första av detta slag, som 

 enligt anvisning af Dr C. Pulfbioh förfärdigats i Zeiss' optiska verkstad i Jena, bestod av en 



ring Ii, en bottenplatta G och täckplatta D, alla tro av kvarts. 

 Den viktigaste av dessa delar, nämligen ringen E, hade enligt 

 vad Reimerdes (1. c.) uppgiver, erhållits sålunda, att en c:a 10 

 mm tjock planparallell skiva först utskärs ur ett i avseende dess 

 homogenitet omsorgsfullt prövat stycke kristalliserad kvarts så, 

 att skivans parallella begränsningsytor voro vinkelräta mot kri- 

 stallens optiska axel. Vid ytornas slipning prövades deras ställ- 

 Fig. 1. ning till optiska axeln medelst ställvinkel och polarisationsmikro- 



') Kvartsens införande såsom normalsubstans vid dilatometriska mätningar bygger enligt EBiMER- 

 DE.s (1. c, p. 6) till väsentlig del pä förutsättningen, att detta ämne vore „fullkomligt fritt frän termiska 

 efterverkningar". 



Tom. XLVI. 



