Om kvartsens termiska dilatation. 15 



skop. Ur skivan utborrades sedan en massiv cylinder, varvid återstod en hâlcylinder eller 

 ring (B), vars yttre diameter var 34 mm och inre diameter 25 mm. Den övre och den undre 

 randen av denna ring bortskärs därefter så när som på tre symmetriskt belägna, till de ur- 

 sprungliga ytorna hörande, små triangelformiga delar. 



Medels en Abbe's kontaktmikrometer i), vilken tillåter att mäta kroppars tjocklek på 

 c:a Vi 000 lîini när, hade Reimerdes bestämt medelvärdet av kvartsringens axellängd (avståndet 

 mellan de över varandra belägna kvarstående plana ytelementen), vilken mätning sedan även 

 upprepades af mig. Denna mätning utfördes så, att en planparallell skiva av bekant tjocklek 

 lades över ringens tre utsprång, varvid den sammanlagda tjockleken av skivan och ringen 

 mättes över mitten av ringen. Från det sålunda erhållna värdet hade man att subtrahera 

 skivans tjocklek. För ringens medeltjocklek (vid 15° G) erhöll såväl Reimerdes som jag värdet 

 10,117 mm (tre av mig utförda mätningar gåvo värdena 10,116, 10,116 och 10,118 mm resp.). 

 För kontrollens skull hade Reimerdes dessutom utfört direkta mätningar över de tre utsprån- 

 gen skilt för sig, varvid han fann, att tjockleken på vart och ett av dessa ställen skilde sig 

 från det nyssnämnda medelvärdet med mindre än 0,001 mm. Parallellismen mellan ringens 

 ursprungliga begränsningsytor var sålunda mycket nära uppnådd, i det att lutningsvinkeln 

 mellan dem var mindre än 8". Det fel i bestämningen av utvidgningen parallellt med axeln, 

 som alstras genom en så ringa lutning mellan begränsningsytorna, kan, såsom Reimedes på- 

 visat, helt och hållet försummas. 



Den massiva kvartscylinder, som utskurits ur ringen B, tillät att undersöka begräns- 

 ningsytornas ställning till optiska axeln. Med tillhjälp av en Pui>frich's refraktometer hade 

 Reimerdes funnit, att den vinkel, som optiska axeln bildade med ytornas normal i varje fall 

 var mindre än 1^3°- Med användning av Benoît's värden för kvartsens utvidgning || med 

 och ± mot optiska axeln, fann Reimerdes, att ett justeringsfel av ringens axel av sistnämnda 

 storlek medförde ett fel hos de på sid. 10 definierade konstanterna a och h av storleken 



— 8 —8 



0,3 X 10 , resp. 0,00035 X 10 , vilka fel även vid den högsta vid hans försök uppnådda tem- 

 peraturen (230°) obetingat föllo inom observationsfelens gränser. 



Tåckplatan iD) utgjordes av en mot optiska axeln vinkelrätt skuren cirkelrund kvarts- 

 skiva av 85 mm:s diameter och 6 mm:s medeltjocklek. För att de från den övre plana ytan 

 reflekterade strålarna icke skulle verka störande vid observationen av interferensfenomenet, 

 var den nämnda ytan icke fullkomhgt parallell med den undre begränsningsytan utan bildade 

 en 20' stor vinkel med denna. Såsom märke för iakttagande av interferensstrimmornas för- 

 skjutning tjänade en liten, c:a V4 mm vid, cirkelrund silverskiva m, anbragt vid mitten av 

 den undre plana begränsningsytan. 



Bottenplattan (G)^ på hvilken kvartsringen placerades, utgjordes av en mot axeln 

 vinkelrätt skuren planparallell kvartsskiva av 15 mm:s tjocklek och 39 mm:s diameter. 

 På ett ställe i närheten av randen var den övre planslipade ytan i mycket ringa mån snett 

 avslipad. Då kvartsringen ställdes så, att en av dess fötter (ett av dess undre utsprång) 

 befann sig på detta ställe av ytan, erhöll täckglasets undre yta en för interferensbildens upp- 



') o. PuLFRlCH, Über einige v. Prof. Abbe konstruierte Messapparate für Physiker, Zeitsch. f. Instr. 

 p. 307; 1892. 



N:o b. 



