Om kvartsens termisJcn dilatation. 



17 



mot objektivet O vända yta — i likhet aieil den motsvarande prismaytan i den tidigare be- 

 skrivna justeringstuben (fig. 2) — är delvis betäckt, så att endast en rektangulär öppning, 

 som för apparaten utgör den egentliga ljuskällan, återstår. Det akromatiska objektivet O 

 sänder de från prismat p genom ett runt diafragma J kommande strålarna i form av ett 

 parallellt strålknippe till prismerna P, och Pj, hvilka ombesörja den spektroskopiska färg- 

 spridningen och samtidigt alstra en avlänkning av strålarna, vilken för strålar av medelbryt- 

 barhet (natriumljus) utgör i det närmaste 90°. Genom en medelst skruven S verkställd höj- 

 ning eller sänkning av den mot observatorn vända delen av den kombinerade kollimatorn och 

 observationstuben kan vart och ett av de genom färgspridningen uppkomna olika färgade 



Fis. 3. 



ljusstrålknippena i tur och ordning bringas att efter utträdet ur prismat P^ erhålla en lodrät 

 riktning, varvid de — efter att hava genomgått den något litet snett ställda glasskivan V — 

 träffa interferensapparaten T (i fig. 3 utgöres denna av ett „Fizeau's bord"), som införts i 

 det av porslinsröret R uppburna mässingskärlet O. Efter reflexionen från interferensappara- 

 tens speglande ytor genomlöpa dessa strålar de båda prismerna samt observationstuben i 

 motsatt riktning mot nyss och alstra därvid tre medelst en lupp iakttagbara monokromatiska 

 bilder av den vid p befintliga ljusspalten, vilka om apparaten (inclusive prismerna Pi och Pa) 

 är rätt justerad, falla i synfältet i jämnhöjd med varandra på sidan om prismat p så, att de 

 två varandra delvis täckande bilderna äro belägna tätt invid prismats kant. Genom att göra 



N:o 5. 3 



