18 



Karl F. Lindman. 



irisbländarens (J) öppning tillräckligt trång avlägsnar man den tredje, obehöriga bilden ur 

 synfältet (bilderna, som tidigare varit rektangulära, antaga nu formen av halvcirklar, motsva- 

 rande den av bländaren icke avskärmade delen av ljusspringan). 



Om den lupp, med tillhjälp varav dubbelbildens inställning verkställts, avlägsnas 

 från tuben, kan man vanligen redan med blotta ögat iakttaga interferensstrimmorna och den 

 på interferensapparatens täckglas anbragta cirkelformiga silverskivan, vilken nu framträder 

 med ett ganska intensivt sken. De egentliga observationerna utföras med tillhjälp av en tub 

 F (flg. 3), som införes i stället för luppen och installes så, att silvermärket och intenferens- 

 bilden framträda möjligast skarpa. För att interferensstri mm niorna skola hava en vertikal 

 riktning, måste luftkilens kant vara parallell med det genom observationstubens axel gående 

 vertikalplanet, vilket efter en tidigare ungefärlig inställning uppnås genom vridning av den metall- 

 skiva B, som uppbär interferensapparaten. Om i enlighet med vad tidigare fastställts täck- 

 glasets kilkant är riktad åt motsatt håll mot luftkilens, måste för att de tre reflexbilderna 

 skola falla på nyss angivet sätt luftkilens kant befinna sig på samma sida om det nämnda 

 vertikalplanet som belysningsprismat ^j. En ökning av luftskiktets tjocklek alstrar då en för- 

 skjutning åt venster av de i tuben F:s synfält synliga inteferensstrimmorna. Tuben J^ instal- 

 les först så, att en i dess objektivs fokalplan anbragt 

 vertikal dubbeltråd, interferensstrimmorna samt silver- 

 märket framträda möjligast skarpa. Medelst en i fig. 

 3 icke synlig justeringsskruv vrides tuben F därefter 

 kring en horisontell axel, tills en mot den nämnda dub- 

 beltråden vinkelrät tredje tråd tangera silverskivans 

 bild vid dess undre rand. Fig. 4 giver en ungefärlig 

 bild av den i kikarens synfält då synliga interferensbilden. Den rektangulära begränsningen 

 av densamma härrör av en ovanom interferensapparaten i närheten av denna anbi'agt metall- 

 bländare s, vilken utifrån kan öppnas och slutas medelst en hävstång H och i främsta rum- 

 met tjänar till att skydda interferensapparaten för den varaktiga värmeförlust, som vid högre 

 temperaturer skulle alstras genom värmestrålning uppåt. Genom vridning av mikrometer- 

 skruven M kan dubbeltråden i tuben F:s synfält bringas att successivt koincidera med de 

 enskilda mörka interferenslinjerna eller med silvermärket. Av avläsningarna på trommelska- 

 lan erhåller man ett i trommeldelar uttryckt numeriskt värde såväl för den av luftskiktets 

 kilvinkel beroende strimbredden som för silvermärkets avstånd från den närmast belägna 

 mörka interferenslinjen. Emedan man vid beräkningarna städse uttrycker det senare avstån- 

 det såsom en bråkdel av strimbredden, är det icke nödvändigt, att denna för en och samma 

 färg vid olika försök är precis lika stor (för en färg av mindre våglängd är strimbredden 

 under för övrigt lika förhållanden själflfallet mindre än för en färg av större våglängd). 



9. Det geisslerrör, som vid mina försök tjänade såsom yttre belys- 

 ningskälla, var förfärdigat av Haack i Jena och bestod av två något vidare, 

 vertikalt ställda rör, förbundna med varandra genom ett horisontellt kapillar- 

 rör (fig. 5) och innehållande vätgas (2 à 3 mm:s tryck) samt något litet kvick- 

 silver. En induktionsström, som sändes genom tvenne aluminiumelektroder, 

 bragte vätgasen och kvicksilverångan att lysa. Så länge rörets temperatur 



FiK. 4. 



^ 



H 



5 



^ 



Fig. 5. 

 Tom. XLYI. 



