(ha Ivarisens termisTca dilatation. 19 



icke var högre än vanlig rumtemperatur, framträdde ^(/-linjerna endast mycket svagt i jäm- 

 förelse med Ä^-linjerna. Genom att uppvärma den del av röret, som innehöll kvieksil vårdrop- 

 parna, samt kapillarröret medelst en spritlåga ernådde man, att den gula dubbellinjen och 

 isynnerhet den gröna linjen i Äiz-spektret framträdde synnerligen ljusstarka, varvid -ff-linjerna , 

 samtidigt (sålänge rörets uppvärmning pågick) förlorade i intensitet. Av Ä-linjerna voro en- 

 dast Ha (C) och Hß (F) användbara, den sistnämnda dock endast i sådana fall, da interferens- 

 skiktets tjocklek var några få mm (vid relativa mätningar). Vid mätning av kvartsringens 

 absoluta utvidgning (luftskiktet c:a 10 mm) användes i de flesta fall den gröna Hg-Wnien, som 

 var alla andra överlägsen i ljusstyrka, samt den av de båda gula iTgf-linjerna, som mot- 

 svarades av den större våglängden ß = 0,5791 fi). På grund av sin närhet till varandra alstrade 

 de båda gula ^(/-linjerna var sitt system av interferenslinjer, vilka delvis täckte varandra. 

 I övre och undre randen av synfältet voro dock tvenne smala strimmor synliga, i vilka dessa 

 båda system av interferensfransar framträdde skilt för sig, och som tilläto att med tillräcklig 

 noggrannhet inställa visirtubens dubbeltråd på ettdera av dem. Genom minskning av springan 

 s-.H bredd kunde man öka deras tydlighet. Användningen av dubbellinjen såsom sådan (mot- 

 svarande en våglängd = medelvärdet av komponenternas våglängder) medför olägenheten, att 

 vid den fortsatta ökningen av interferensskiktets tjocklek det s. k. FizEAu'ska fenomenet (ett 

 periodiskt försvinnande och återuppträdande av interferensfransarna) gör sig gällande. 



10. Den av mig använda dilatometern var medelst en horisontell järnarm vid mans- 

 höjd stadigt fäst vid en av arbetsrummets väggar. Interferensapparatens införande i mässings- 

 kärlet G verkställdes med tillhjälp av ett med lyftinrättning försett stativ, varvid mässings- 

 kärlets bottenskiva jämte den på densamma ställda interferensapparaten med undvikande av 

 alla skakningar småningom lyftes, tills bottenskivans koniska rand trycke mot den mot den- 

 samma svarande randen av kärlets öppning. Medelst en gängad ring förbands bottenskivan 

 sedan med metallkärlet. Genom en liten i glasskivan V:s metallfattning befintlig öppning 

 kommilnicerade luften i metallkärlet med den i porslinsröret (resp. yttre luften). 



C. lipphettningsapparaten. 



II. Såsom upphettningsapparat användes ett på sidorna med asbest beklätt cylind- 

 riskt raetallkärl med dubbla sidoväggar, vilket upphettades medelst en gasbrännare, varvid 

 förbränningsprodukterna till en del uppstego mellan kärlets båda väggar, uppvärmande därvid 

 dessa och luften i kärlets inre. I det med ett lock tillslutna hålrummet av denna termostat 

 befann sig det till dilatometern hörande metallkärl (O i fig. 3), som inneslöt interferensappa- 

 raten. Termometern (en kvicksilvertermometer) var genom locket införd i det några cm vida 

 mellanrunnnet mellan de båda metallkärlens sidoväggar och angav sålunda temperaturen hos 

 det yttre luftbadet. Den korrektion, som betingades av den utom upphettningsapparaten be- 

 fintliga delen av kvicksilvertråden bestämdes på sedvanligt sätt (se nedan p. 23) med tillhjälp 

 av en liten hjälptermometer, vars kvicksilverkula befann sig vid mitten av den nämnda kvick- 

 silvertråden. För mätning av temperaturer under 100° C använde jag en termometer, vars 

 skala tillät att bestämma hundradedelsgrader, och för mätning av högre temperaturer (ända 

 upp till 500° C) en annan, medelst vilken tiondedels grader kunde med säkerhet bestämmas. 

 N:o 5. 



