Om hvartsens termiska dilatation. 25 



den förra försöksanordningen (p. 19) har dock den här beskrivna det företrädet, att tenno- 

 meterns kvicksilverreservoar här befann sig inom samma kärl som interferensapparaten, möj- 

 ligast nära till denna. En hos termometern iakttagen temperaturvariation av c:a 0,1° var 

 även tillräcklig för att åstadkomma en med mikrometerinrättningen konstaterbar förskjutning 

 av interferensstrimmorna. Något skäl till en märkbar differens mellan det undersökta ol)jek- 

 tets och det omgivande luftbadets temperaturer synes därför knappast förefinnas, ehuru före- 

 komsten av en, om ock ringa, sådan å andra sidan icke är fullkomligt utesluten (en variatîon 

 hos den ena temperaturen kan tänkas åtföljd av en motsvarande variation hos den andra). 

 Sin slutsats, att ett på den ovannämnda glasringen G (fig. 6) vilande glasprismas tempera- 

 tur verkligen överensstämde med den, som angavs av den vid försöket använda termometern, 

 stödde Reed pä iakttagelse, att de värden, han enhgt denna försöksanordning erhöll för tem- 

 peraturens inverkan på prismats brytningsförmåga, genomgående överensstämde med dem, 

 som han erhöll vid användning av en på annat sätt konstruerad upphettningsapparat. 



b) Interferensapparaten. 



15. Emedan observationsröret hos den nyss beskrivna upphettningsapparaten (r i fig. 6) 

 hade en horisontell ställning, var det nödigt att ersätta det svagt kilformiga täckglaset {D i 

 flg. 1) hos den förut använda interferensapparaten med ett totalreflekterande 



prisma. På den omsorgsfullt planslipade yta hos det av mig använda prismat 

 (P i fig. 7), som vid dilatationsförsöken upptill begränsade interferensskiktet 

 (luftkilen), ingraverades till märke för interfierensbildernas fixering en cirkel- 

 linje av ungefär ^/4 mm:s diameter, vilken visade sig fylla sitt ändamål 



lika väl som den på det tidigare använda täckglaset anbragta silverskivan. G, „. ij 



För att prismats tyngd icke skulle bliva ojämnt fördelad pä kvartsringens tre ___,.._ 



utsprång, upphängdes på prismat över dess hypotenusayta en aluminium- pj„ 7 



kropp A av sådana dimensioner, att lodlinjen genom prismats och aluminium- 

 kroppens gemensamma tyngdpunkt vid riktig inställning närmelsevis sammanföll med kvarts- 

 ringens axel. 



Interferensapparaten justerades såsom förut med användning av det nyssnämnda täck- 

 glaset och den på sid. 16 beskrivna justeringstuben, varefter täckglaset avlägsnades och pris- 

 mat jämte aluminiumtyngden placerades i stället så, att prismats brytande kant blev i det 

 närmaste vinkelrät mot luftkilens kant. Det återstod därefter endast att med undvikande av 

 varje rubbning flytta interferensapparaten på det för denna avsedda underlaget (glasringen G 

 i fig. 6) i upphettningsapparaten och att därefter nedsänka och fåstskruva dennas kopparman- 

 tel. — Den vid användning av det totalreflekterande prismat erhållna interferensbilden var 

 betydligt skarpare och klarare än den enhgt den tidigare försöksanordningen erhållna, vilket 

 självfallet utgjorde en väsentlig fördel hos den nya anordningen. 



16. Tidigare (p. 11) har nämnts, att Scheel för motverkande av de störingar, som, 

 enligt vad han fann, alstrades av luftresterna på de ställen, där bottenplattan och täckglaset 

 berörde kvartsringens plana ytelement, belastade täckglaset med en liten ringförmig tyngd 

 (av vilket ämne och av huru stor vikt denna var, nämner han icke). Även under loppet av 



N:o 5. 4 



