Olli, hvartsens tenniska dilatation. 



45 



vilket värde är 0,005 A mindre än det i de franska tabellerna upptagna värdet 5790,657 Å, 

 från vilket vi ursprungligen utgått (se ovan pgg. 32, 34 och 35). 



Det förtjänar måhända i sammanhang härmed anmärkas, att den på interferensförsök 

 grundade metod för jämförelse av olika spektrallinjers våglängder, som här blivit använd, 

 synes erbjuda ett medel att på ett relativt enkelt sätt och med uppnående av stor noggrann- 

 het bestämma ljusvåglängder „absolut", d. v. s. relativt någon av de av Wichelson med 

 arkivmetern direkt jämförda kadmiumlinjernas våglängder. 



31. Den av samtliga ovanstående försök erhållna bekräftelsen av Pulfrich's slutsats, 



att förhallandet ° icke i märkbar grad är beroende av luftens temperatur, häuför sig i dessa 



försök till endast mycket små temperaturintervaller. Emedan det kan vara av intresse att 

 pröva slutsatsens riktigheter även för större temperaturskillnader, anför jag här de observa- 

 tioner, som gjordes, då interferensapparaten efter det sista av de ovanstående försöken (utan 

 rubbning av densamma) upphettats till en temperatur av 266,5°. 



(îo = - 0,483; 



(} = + 0,282; 



r = ô — I 



»o-/* = +0,737. 



Av de vid särskilda försöksserier gjorda direkta observationerna av det antal gröna 

 interferensstrimmor, som vid olika höga uppvärmningar vandrade förbi märket i interferens- 

 apparaten, kan man sluta till att detta antal i föreliggande fall (vid uppvärmningen från 11,8 till 

 266,5°) var omkring 85. Emedan Mo vid utgångstemperaturen hade värdet 36988 (se sid. 43), 

 bör följaktligen denna kvantitet vid sluttemperaturen 266,5° hava ett värde i närheten av 

 talet 37073. Om man till grund för beräkningen av Mg.s. exakta värde lägger det vid begyn- 

 nelsetemperaturen (11,8°) funna värdet på ju = 0,9430273, erhåller man för 3/o = 37075 m-\-r 

 N:o 5. 



