I. Inledning. 



]. Enligt en metod, som grundade sig pä en medelst hävstänger och ljusvisare (spe- 

 gel, tub och skala) alstrad förstoring av utvidgningen, erhöll Pfaffe) följande värden på tur- 

 malinens lineära utvidgningskoefficienter («i och «») för en medeltemperatur av + 50° C 

 (observationerna gjordes vid vattnets fryspunkt och kokpunkt): 



-6 



_L mot optiska axeln: «i = 7,732 • 10 , 



-6 



II med „ „ «2 = 9,369-10. 



FiZEAU, vilken utförde sina mätningar enligt den optiska interferensraetoden, fann 

 däremot vid undersökning av ett stj-cke grön brasiliansk turmalin, som vid hans försök upp- 

 värmdes mellan de ungefärliga temperaturgränserna -flO° och + 70° C, värdena^) 



«1 = (3,0ü + 0,0183 t) ■ 10 och rr, = (7,77 + 0,0320 <) • 10 . 



— fi -6 



För i = 50° C erhåller man enligt dessa formler «1 = 3,975-10 och «2 = 9,370-10. Medan 

 sålunda det FiZEAU'ska värdet på «2 för t = 50° fullständigt överensstämmer med det av 

 Pfaff erhållna, avvika de av dessa observatörer funna värdena på «, mycket starkt från 

 varandra. 



Kännedomen om turmalinens termiska utvidgning har en ganska stor teoretisk bety- 

 delse, i det att frågan, huruvida den hos vissa kristaller och speciellt hos turmalin alstrade s. k. 

 pyroelektriciteten fullständigt kan återföras till piezoelektriska verkningar eller om även en 

 „sann" pyroelektricitet existerar, blivit besvarad olika, beroende på från vilka värden på tur- 

 malinens utvidgningskoefficienter man utgått. Stödande sig på de PFAFF'ska värdena föi- tur- 

 malinens termiska utvidgning komiuo Riecke och Voigt ^) sålunda till att börja med till det 

 resultat, att den genom en temperaturförändring alstrade elektriseringen av turmalinen — 



') F. Pfaff, Pogg. Ann., CIV, p. 171 ; 1858. 



*) H. FiZEAU, l'Annuaire du Bureau des Longitudes 1877, citerad enligt Jamin, Oours de physique, 

 t. n, p. 80; 1878. . 



') E. Riecke och W. Voigt, Wied. Ann. 43, p. 551; 1892. 



\ 



^%. 



