12 



K A R I; V. Lindman. 



III. Undersökning av dilatationen i optiska axelns riktning. 



6. Dä turmalintäriiingen var placei-ad inom kvartsringen sä, att optiska axuln var pa- 

 rallell med dess höjddimension, iakttogs vid uppvärmning frän rumtemperatur till 140 à 160° 

 att interferensstrimmorna först ganska länge förskötes i riktning mot luftkilens kant, varefter 

 en kontinuerlig förskjutning i motsatt riktning inträdde. Denna iakttagelse, som var mialdg 

 med den, som tidigare gjorts vid försöken angående kvartsens utvidgning J_ mot axeln, utvi- 

 sade, att vid inträdd temperaturjämvikt turmalintärningens höjd tillväxt var något större än 

 kvartsringens, vilket innebär, att interferensskiktets tjocklek avtagit eller att talen m och nio 

 i detta fall hava negativt förtecken. Vid ytterligare uppvärmning till c:a 320° förskötos strim- 

 morna oavbrutet i riktning mot luftkilens kant, utan att någon omkastning av deras vandrings- 

 riktning kunde observeras, d. v. s. luftskiktets tjocklek ökades inom ifrågavarande temperatur- 

 intervall, eller de mot denna svarande talen m och îîIq hava positivt förtecken. Huruvida de 

 mot den totala temperaturstegningen — från rumtemperatur till den högsta uppnådda tempe- 

 raturen — svarande värdena pä dessa kvantiteter äro positiva eller negativa, kan, såsom 

 räkningarna utvisat, utan nägon osäkerhet avgöras genom jämförelse av de experimentellt 

 funna värdena pä qh,, och qh^ med motsvarande vänlen i den såväl positiva som negativa 

 hela tal innehållande tabell, som man uppställer för nio och m. Resultaten av de hithörande 

 tvenne dubbla seriei' ^) omfattande försöken framgå av det följande. 



') Något isärtagande och änyo inställande av iuteilerensapparaten förekom dock icke mellan dissu 

 försöksserier, vilket däremot var fallet vid undersökningen av dilationen \_ '"ot axeln. 



Tom. XIA'1. 



