Om hirmalinens termiska dilatation. 



15 



Differenserna mellan de av mig och av andra observatörer fimna värdena på konstan- 

 terna a och b (för dilatationen såväl ± mot som || med axeln) betingas utan tvivel till en 

 del av det mycket olika omfånget av de temperaturområden, för vilka de ifrågavarande värtlena 

 blivit uppställda. Vad speciellt Fizeau's dilatationsbestämningar vidkommer, gör Ch.-Éd. 

 Guillaume i Recueil de const. phys., p. 181 (1913) den anmärkningen, att de av Fizeau angivna 

 värdena ptt a i allmänhet torde vara något för små och de pä b något för stora i), varvid de 

 med tillhjälp av Fizeau's konstanter beräknade värdena på utvidningskoefficienterna äro tillför- 

 litligast för temperaturer av c:a 40°. I fråga om turmalinen bekräftas detta omdöme av jäm- 

 förelsen mellan Fizeau's och de av mig erhållna värdena. Såsom i inledningen (p. 4) antytts 

 grunda sig de PuLFEicH-KELLNER'ska värdena på a och b på ett så pass inskränkt observations- 

 material (alltför få och nära varandra belägna medeltemperaturer), att redan ganska små 

 fel hos de medelutvidgningskoefficienter, som lagts till grund för beräkningen av dessa kon- 

 stanter, kunna i väsentlig grad inverka på resultatet av denna beräkning. 



8. I följande tabell äro de värden på L för olika* temperaturer sammanställda, som pä 

 det på sid. 11 angivna sättet erhållits med användning av värdet Lo = 9,901 nun samt de 

 medelvärden för a och b, som fås av de båda försöksserierna I och II särskilt. 



Med tillämpning av det i fig. 1 använda beteckningssättet framställes sambandet mellan 

 värdena på' L och t grafiskt genom de i fig. 2 angivna punkterna. Den i samma figur upp- 

 dragna kurvan, som representerar formeln II, a för Lo = 9,901 mm, ansluter sig, såsom av 

 figuren framgår, synnerligen noggrant till de nyssnämda punkterna. — Formeln II a framställes 

 grafiskt genom den räta linjen II i fig. 3, vilken, som man finnar, förlöper närmelsevis parallellt 

 med den tidigare bestämda kurvan I (formeln I, a) i samma figur. 



För utvidgningen per meter i huvudaxelns riktning från U^ till resp. 100°, 200° och 300° 

 erhåller man enligt formeln II) värdena 0,919 mm, 1,950 mm och 3,093 mm. 



9. Betecknas volymen av ett turmalinstycke vid 0° med Vo och vid t° med V samt 

 volymutvidgningskoefficienten med y, erhåller man genom kombination av formlerna I och II 

 följande för turraalinens volymutvidgning gällande formler : 



') Fizeau's värden (och speciellt de för 6) avvika i själva verket stundom rätt mycket frän andra. 



-6 

 senare observatörers. Så t. ex. erhåll Fizeau for kalkspatens kontraktion J. mot axeln a = — 5,7.5 • 10 och 



—G —6 —6 



6 = 0.00415 -10, medan Benoît senare funnit o = -.5,58 -10 och // = 0,001.38-10 (enl. Recueil de const. de 



phys. p. 185; 1913). 



N:o 6. 



